ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 758/10199/22

провадження № 61-16143св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Інтернет-видання « 24 канал » в особі власника Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Олени Олександрівни та представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Богдана Петровича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Зубачик Н. Б., та постанову Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Цяцяка Р. П., Ванівського О. М., Шеремети Н. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Інтернет-видання « 24 канал » в особі власника Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» (далі - ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс») про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що стосовно нього розповсюджено негативну, недостовірну інформацію під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3» такого змісту: «Згадати хоча б ексголову Дніпровського суду ОСОБА_1. У часи Майдану він на підставі сфальшованих документів позбавив прав керування трьох людей, яких запідозрили в участі у поїздці до ОСОБА_3 . Найцікавіше, що у двох з них взагалі водійських посвідчень не було і вони не могли бути водіями авто. Але хто це буде перевіряти - сказали треба засудити, значить треба.

Але це ще не все. Відповідно до обвинувачення, яке йому пред`явило ДБР, ОСОБА_1 за вказівкою влади організував взяття під варту 7-ми учасників ходи до парламенту 18 лютого 2014 року, що закінчилась масовим побиттям та вбивствами майданівців.

Тоді він забезпечив розподіл справ на суддів, які взагалі не мали права розглядати ці справи та ухвалили потрібні владі рішення. Наразі ОСОБА_1 вже сидить на лаві підсудних у Голосіївському та Деснянському судах...

Зверніть увагу! Вища рада правосуддя мала би звільнити його за порушення присяги, натомість відправила у відставку з величезними виплатами».

Зазначена інформація розповсюджена 26 січня 2022 року Інтернет-виданням «24 канал» в авторському блозі ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4», а також у відеорепортажі, опублікованому на офіційному YouTube-каналі ресурсу «24 канал».

ОСОБА_1 стверджував, що інформація є неправдивою, не відповідає дійсності та є такою, що порочить його честь і гідність, принижує його ділову репутацію. Зазначив, що ОСОБА_2 повідомив неправдиві дані, що він нібито є винним у притягненні осіб до адміністративної відповідальності, однак рішенням Другої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 30 травня 2017 року в його діях не знайдено підстав для притягнення до відповідальності за вказані рішення.

Окрім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 16 серпня 2021 року у справі № 757/20471/21-к визнано підозру щодо нього нікчемною та такою, що порушує принцип правової визначеності.

Також судові рішення у справах № 755/1158/14-п стосовно ОСОБА_4 та № 755/1143/14-п стосовно ОСОБА_5 , яких було притягнуто до адміністративної відповідальності, набрали законної сили, не скасовані у встановленому законом порядку, тобто є законними.

Щодо обвинувачення в Голосіївському районному суді міста Києва, то ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року у справі № 755/18777/20 кримінальне провадження щодо обвинувачення його у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 27, частиною другою статті 375 КК України, закрито у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення.

ОСОБА_1 зазначив, що він, як голова суду, працював на робочому місці, виконував свої обов`язки і згідно із вимогами статей 124, 126, 127, 129 Конституції України ніякого відношення не мав до відправлення правосуддя іншими суддями. Стверджував, що є суддею у відставці, його звільнено з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 30 травня 2017 року № 1322/01.15-17 у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Починаючи з 07 червня 2017 року, він отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, що станом на момент звернення до суду становить 40 383,95 грн на місяць.

Автор сюжету відкрито та прямо визнає його винуватість в діях, до яких він не тільки не має ніякого відношення, а і взагалі такі висновки є абсурдними. Вважав, що Інтернет-виданням «24 канал» в особі автора ОСОБА_2 поширено щодо нього недостовірну інформацію - твердження, що беззаперечно паплюжить його честь, гідність та ділову репутацію.

Окрім того, зазначив, що до публікації інформації він мав надзвичайно позитивну соціальну оцінку в очах співгромадян, поширення недостовірної інформації щодо причетності до певних протиправних діянь серйозно вплинуло на його душевний стан, він був і залишається надзвичайно обуреним цією відвертою нісенітницею, що, в свою чергу, неминуче негативно впливає на його моральний стан та фізичне самопочуття, а також надзвичайно турбує його близьких та родичів.

Отже, неправомірними діями ОСОБА_2 та Інтернет-видання « 24 канал » йому завдано величезну моральну шкоду, яка виразилась у перенесеному нервовому стресі, викликаному поширенням серед надзвичайно великого кола осіб недостовірної негативної інформації про нього, яку він оцінює в 1 000 000,00 грн.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, негативну інформацію, поширену 26 січня 2022 року Інтернет-виданням «24 канал» в авторському блозі ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4», в інтернет-мережі у тексті інформаційного повідомлення під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», а також у відео репортажі, опублікованому на офіційному YouTube-каналі ресурсу «24 канал», такого змісту «Згадати хоча б ексголову Дніпровського суду ОСОБА_1 . У часи Майдану він на підставі сфальшованих документів позбавив прав керування трьох людей, яких запідозрили в участі у поїздці до ОСОБА_3 . Найцікавіше, що у двох з них взагалі водійських посвідчень не було і вони не могли бути водіями авто. Але хто це буде перевіряти - сказали треба засудити, значить треба.

Але це ще не все. Відповідно до обвинувачення, яке йому пред`явило ДБР, ОСОБА_1 за вказівкою влади організував взяття під варту 7-ми учасників ходи до парламенту 18 лютого 2014 року, що закінчилась масовим побиттям та вбивствами майданівців.

Тоді він забезпечив розподіл справ на суддів, які взагалі не мали права розглядати ці справи та ухвалили потрібні владі рішення. Наразі ОСОБА_1 вже сидить на лаві підсудних у Голосіївському та Деснянському судах...

Зверніть увагу! Вища рада правосуддя мала би звільнити його за порушення присяги, натомість відправила у відставку з величезними виплатами».

- припинити подальшу трансляцію вищевказаного сюжету щодо ОСОБА_1 , що розміщений на офіційному каналі Інтернет-видання «24 канал» на порталі YouTube, виключити з друкованого тексту сюжету на сайті Інтернет-видання « 24 канал » згадку про нього;

- зобов`язати ОСОБА_2 спростувати зазначену інформацію;

- стягнути з ОСОБА_2 та Інтернет-видання «24 канал» в особі власника ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» солідарно на його користь 1 000 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що інформація, яка була поширена 26 січня 2022 року Інтернет-виданням «24 канал» в авторському блозі ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4», що стосується притягнення до адміністративної відповідальності трьох осіб та накладення на них адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, відповідає дійсності та не може бути визнана судом недостовірною.

Щодо твердження відповідача, що суддя ОСОБА_1 позбавив прав керування трьох людей на підставі сфальшованих документів, суд зазначає, що термін «сфальшований» є оціночним судженням відповідача, оскільки такий не передбачений чинним законодавством України.

Також інформація, яка була поширена 26 січня 2022 року Інтернет-виданням «24 канал» в авторському блозі ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4», в інтернет-мережі, а саме: «Але це ще не все. Відповідно до обвинувачення, яке йому пред`явило ДБР, ОСОБА_1 за вказівкою влади організував взяття під варту 7-ми учасників ходи до парламенту 18 лютого 2014 року, що закінчилась масовим побиттям та вбивствами майданівців. Тоді він забезпечив розподіл справ на суддів, які взагалі не мали права розглядати ці справи та ухвалили потрібні владі рішення. Наразі ОСОБА_1 вже сидить на лаві підсудних у Голосіївському та Деснянському судах»,

є позицією Державного бюро розслідувань (далі - ДБР), про що було зазначено ОСОБА_2 , тому він відтворив та дав оцінку інформації, яка відображена у підозрі від 06 березня 2020 року у кримінальному провадженні № 0000020 від 05 лютого 2014 року. Отже, твердження позивача, що наведена ОСОБА_2 інформація є недостовірною та порушує презумпцію невинуватості, не відповідає дійсності.

Щодо інформації, поширеної 26 січня 2022 року Інтернет-виданням «24 канал» в авторському блозі ОСОБА_2 «ІНФОРМАЦІЯ_4», в інтернет-мережі, зокрема: «Зверніть увагу! Вища рада правосуддя мала би звільнити його за порушення присяги, натомість відправила у відставку з величезними виплатами», то характеристика ОСОБА_2 розміру довічного отримання ОСОБА_1 як величезного за своїм змістом є суб`єктивним оціночним судженням.

Суд зазначив, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь та ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Позивач правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм оцінку, не скористався.

Суд послався на статтю 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, прецедентну практику Європейського суду з прав людини.

Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів

У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Білінський Б. П.подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просив суд скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували до спірних правовідносин вимоги статей 21, 28, 32, частину другу статті 62 Конституції України, статей 201, 269, 272, 273, 297, 299, частину четверту статті 296 ЦК України та статтю 30 Закону України «Про інформацію».

Суди попередніх інстанцій навмисно не взяли до уваги викладені в позові доводи, не вивчивши додані докази, своїми трактуваннями нівелювали їх значення та законну силу, що призвело до необґрунтованого судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою те, що розповсюджуючи стосовно ОСОБА_1 твердження, ОСОБА_2 фактично звинуватив ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, чим порушив як презумпцію невинуватості, так і вийшов за межі допустимої критики публічної особи.

Щодо порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, то суди прийняли до розгляду недопустимий доказ, який є процесуальним рішенням прокурора та становить таємницю слідства.

Також судом першої інстанції було оголошено вступну та резолютивну частину рішення без належного повідомлення про це учасників справи, оскільки її було оголошено без участі учасників справи. Зазначене було залишено поза увагою судом апеляційної інстанції.

Підставою касаційного оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) та постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 727/8388/17 (провадження № 61-39916св18), від 31 жовтня 2019 року у справі № 760/20787/18 (провадження № 61-11241св19), від 23 грудня 2021 року у справі № 398/3086/19 (провадження № 61-9893св20), від 04 травня 2022 року у справі № 757/58351/19-ц (провадження № 61-2536св21), від 05 жовтня 2022 року у справі № 212/4233/20 (провадження № 61-15857св21), а також вказує на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

У листопаді 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Богдан О. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, просила суд скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи не врахували презумпцію невинуватості, передбачену частиною першою статті 62 Конституції України.

Судами попередніх інстанцій не було враховано вимоги частини четвертої статті 296 ЦК України, відповідно до якої заборонено використовувати ім`я особи до вступу вироку в законну силу. Факт поширення імені ОСОБА_1 без його згоди і поширення стосовно нього неправдивої інформації є грубим порушенням його немайнових прав. Згідно зі статтею 308 ЦК України порушено права ОСОБА_1 на використання його особистого фото в сюжеті, що також суди не взяли до уваги.

Крім того, судом першої інстанції було оголошено вступну та резолютивну частину рішення без участі учасників справи. Зазначене суд апеляційної інстанції залишив поза увагою.

Підставою касаційного оскарження рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року та постанови Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 727/8388/17 (провадження № 61-39916св18), від 23 грудня 2020 року у справі № 484/2781/19-ц (провадження № 61-13499св20).

Відзиви на касаційні скарги не надходили.

Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 13 листопада 2023 року справу за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. призначено судді-доповідачу Ступак О. В., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Погрібний С. О.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14 листопада 2023 року справу за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. призначено судді-доповідачу Ступак О. В., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Погрібний С. О.

22 листопада 2023 року суддя Верховного Суду Ступак О. В. подала заяву про самовідвід у справі з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., від 22 листопада 2023 року заяву судді Верховного Суду Ступак О. В. про самовідвід задоволено.

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. та представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 758/10199/22 передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 23 листопада 2023 року справу за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. та представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. призначено судді-доповідачу Олійник А. С., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Погрібний С. О.

05 грудня 2023 року суддя Верховного Суду Олійник А. С. подала заяву про самовідвід у справі з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., від 05 грудня 2023 року заяву судді Верховного Суду Олійник А. С. про самовідвід задоволено.

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. та представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 758/10199/22 передано для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 05 грудня 2023 року справу за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. та представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. призначено судді-доповідачу Лідовцю Р. А., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Погрібний С. О.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. від 06 грудня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. від 06 грудня 2023 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Богдан О. О. та представник ОСОБА_1 - адвокат Білінський Б. П. у встановлений судом строк усунули недоліки касаційних скарг.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 19 грудня 2023 року у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Погрібного С. О., на підставі повідомлення судді Лідовця Р. А. від 18 грудня 2023 року, справу за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. та представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. призначено судді-доповідачу Лідовцю Р. А., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д., від 21 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д., від 22 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П.

10 січня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. від розгляду справи на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д., від 10 січня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. від розгляду справи визнано необґрунтованою.

Заяву про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. передано для вирішення зазначеного питання іншому судді, який визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 11 січня 2024 року справу призначено судді-доповідачу Червинській М. Є.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Червинської М. Є. від 12 січня 2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. про відвід судді Верховного Суду Лідовця Р. А. відмовлено.

У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи № 758/10199/22.

07 лютого 2004 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. про відвід колегії суддів Верховного Суду: Лідовця Р. А., Гулейкова І. Ю. та Луспеника Д. Д., від розгляду справи на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

08 лютого 2024 року суддя Верховного Суду Лідовець Р. А. подав заяву про самовідвід у справі з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д., від 08 лютого 2024 року заяву судді-доповідача Верховного Суду Лідовця Р. А. про самовідвід задоволено.

Справу № 758/10199/22 передано для проведення повторного автоматизованого розподілу й заміни судді Лідовця Р. А.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О., в частині відводу судді-доповідача Верховного Суду Лідовця Р. А., залишено без розгляду.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д., від участі у розгляді справи визнано необґрунтованою.

Заяву про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д., передано для вирішення зазначеного питання іншому судді, який визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 лютого 2024 року справу призначено судді-доповідачу Коротенко Є. В.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду Коротенка Є. В. від 09 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. про відвід суддів Верховного Суду: Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 09 лютого 2024 року справу за касаційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. та представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. призначено судді-доповідачу Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Гулейков І. Ю., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Луспеника Д. Д., від 20 червня 2024 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників.

Протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів Верховного Суду від 24 червня 2024 року для розгляду касаційних скарг представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. та представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. справу призначено судді-доповідачу Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д. - головуючий, Гулько Б. І., Гулейков І. Ю., Сакара Н. Ю.

03 липня 2024 року суддя Верховного Суду Гулько Б. І. подав заяву про самовідвід у справі з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Луспеника Д. Д., суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю. від 03 липня 2024 року заяву судді Верховного Суду Гулька Б. І. про самовідвід задоволена, а справу передано для проведення повторного автоматизованого перерозподілу щодо судді Верховного Суду Гулька Б. І.

Протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів Верховного Суду від 04 липня 2024 року для розгляду касаційних скарг представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. та представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. справу призначено судді-доповідачу Коломієць Г. В., судді, які входять до складу колегії: Луспеник Д. Д. - головуючий, Гулейков І. Ю., Сакара Н. Ю., Шипович В. В.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 січня 2022 року Інтернет-видання «24 канал» та ОСОБА_2 в його авторському блозі «ІНФОРМАЦІЯ_4», в інтернет-мережі за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 у тексті інформаційного повідомлення під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3», а також у відеорепортажі, опублікованому на офіційному YouTube-каналі ресурсу «24 канал» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5 опублікована та розповсюджена така інформація:

«Згадати хоча б ексголову Дніпровського суду ОСОБА_1. У часи Майдану він на підставі сфальшованих документів позбавив прав керування трьох людей, яких запідозрили в участі у поїздці до ОСОБА_3 . Найцікавіше, що у двох з них взагалі водійських посвідчень не було і вони не могли бути водіями авто. Але хто це буде перевіряти - сказали треба засудити, значить треба.

Але це ще не все. Відповідно до обвинувачення, яке йому пред`явило ДБР, ОСОБА_1 за вказівкою влади організував взяття під варту 7-ми учасників ходи до парламенту 18 лютого 2014 року, що закінчилась масовим побиттям та вбивствами майданівців.

Тоді він забезпечив розподіл справ на суддів, які взагалі не мали права розглядати ці справи та ухвалили потрібні владі рішення. Наразі ОСОБА_1 вже сидить на лаві підсудних у Голосіївському та Деснянському судах.

Зверніть увагу! Вища рада правосуддя мала би звільнити його за порушення присяги, натомість відправила у відставку з величезними виплатами».

ОСОБА_1 є суддею у відставці, що підтверджується рішенням Вищої ради правосуддя від 30 травня 2017 року № 1322/01.15-17 про його звільнення з посади судді Дніпровського районного суду міста Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку. ОСОБА_1 певний час був головою цього суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Б. П. та представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан О. О. задоволенню не підлягають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей (стаття 68 Конституції України).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Відповідно до частин першої та другої статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Згідно зі статтею 277 ЦК України позивач повинен доводити факт поширення інформації, а відповідач зобов`язаний надати належні докази про те, що поширена ним інформація є достовірною.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Отже, слід розрізняти висловлювання, які хоча і мають характер образи, але у контексті є оціночними судженнями, з огляду на вжиті слова, вирази та мовно-стилістичні засоби.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму пов`язані із такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету міністрів Ради Європи (далі - Декларація), а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи (далі - Резолюція). Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

Згідно зі статтями 3, 4, 6 Декларації політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, які вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з частиною першою статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств.

За усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Karpyuk and Others v. Ukraine» («Карпюк та інші проти України») від 06 жовтня 2015 року, заяви № 30582/04, 32152/04).

Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ від 08 липня 1986 року, від 24 лютого 1997 року, від 05 квітня 2009 року, від 26 квітня 1995 року (справи: «Lingens v. Austria» («Лінгенс про Австрії»), заява № 9815/82; «De Haes and Gijsels v. Belgium» («Де Хаес і Гійсельс проти Бельгії»), заява № 19983/92; «Goodwin v. United Kingdom» («Гудвін проти Великобританії»), заява №17488/90; «Prager and Oberschlick v. Austria» («Праґер та Обершлік проти Австрії»), заява № 15974/90) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року у справі «Lingens v. Austria» («Лінгенс про Австрії»), заява № 9815/82, пункт 46).

У справі, що переглядається в касаційному порядку, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що інформація, поширена 26 січня 2022 року Інтернет-виданням «24 канал» та ОСОБА_2 в його авторському блозі «Правосуддя по-новому», в інтернет-мережі, а саме: «Згадати хоча б ексголову Дніпровського суду ОСОБА_1. У часи Майдану він на підставі сфальшованих документів позбавив прав керування трьох людей, яких запідозрили в участі у поїздці до ОСОБА_3 . Найцікавіше, що у двох з них взагалі водійських посвідчень не було і вони не могли бути водіями авто. Але хто це буде перевіряти - сказали треба засудити, значить треба» - відповідає дійсності та не може бути визнана недостовірною, оскільки з Єдиного державного реєстру судових рішень випливає, що постановою судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 від 25 січня 2014 року у справі № 755/1163/14 ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 КУпАП України, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 4 (чотири) місяці.

Крім того, судові рішення у справах № 755/1158/14-п стосовно ОСОБА_4 та № 755/1143/14-п стосовно ОСОБА_5 , яких було притягнуто до адміністративної відповідальності, набрали законної сили, не скасовані у встановленому законом порядку, тобто є чинними.

Щодо інформації, поширеної 26 січня 2022 року Інтернет-виданням «24 канал» та ОСОБА_2 в його авторському блозі «ІНФОРМАЦІЯ_4», в інтернет-мережі, зокрема: «Але це ще не все. Відповідно до обвинувачення, яке йому пред`явило ДБР, ОСОБА_1 за вказівкою влади організував взяття під варту 7-ми учасників ходи до парламенту 18 лютого 2014 року, що закінчилась масовим побиттям та вбивствами майданівців. Тоді він забезпечив розподіл справ на суддів, які взагалі не мали права розглядати ці справи та ухвалили потрібні владі рішення. Наразі ОСОБА_1 вже сидить на лаві підсудних у Голосіївському та Деснянському судах», то ОСОБА_2 , під час поширення цієї інформації, повідомив про версію обвинувачення щодо ОСОБА_1 під час розгляду справ щодо затриманих учасників Революції Гідності, відтворив та дав оцінку інформації, яка відображена у наведеній підозрі та повідомив, що це є позицією ДБР.

Також суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що у твердженні відповідача, що суддя ОСОБА_1 позбавив прав керування трьох осіб на підставі сфальшованих документів, термін «сфальшований», є оціночним судженням відповідача.

Крім того, суб`єктивним оціночними судженнями є поширена інформація, а саме: «Зверніть увагу! Вища рада правосуддя мала би звільнити його за порушення присяги, натомість відправила у відставку з величезними виплатами».

За змістом частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками суду першої інстанції, з якими погодився суд апеляційної інстанції, про те, що інформація, поширена, опублікована та розповсюджена 26 січня 2022 року Інтернет-виданням «24 канал» та ОСОБА_2 в його авторському блозі «ІНФОРМАЦІЯ_4», в інтернет-мережі за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 у тексті інформаційного повідомлення під назвою: «ІНФОРМАЦІЯ_3», а також у відеорепортажі, опублікованому на офіційному YouTube-каналі ресурсу «24 канал» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_5, опублікована та розповсюджена інформація є в частині достовірною, тому не підлягає спростуванню, а в частині є оціночними судженнями.

Також, Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що ЄСПЛ вважає порушенням статті 10 Конвенції задоволення національними судами позовів публічних діячів про спростування поширеної проти них інформації та заборони поширення такої інформації, оскільки ступінь публічності, якого набули дії особи, ступінь її участі у публічній дискусії зумовлюють ступінь її толерантності, який вона повинна виявляти стосовно критики.

Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Колегія суддів Верховного Суду не приймає до уваги доводи касаційної скарги адвоката Богдан О. О. про поширення імені ОСОБА_1 без його згоди, з огляду на таке.

Статтями 294-296 ЦК України передбачено право на ім`я, яке забезпечує особі правову індивідуалізацію і надає їй право вимагати від інших звертатися до неї відповідно до її імені; право на зміну імені (імені, по батькові та прізвища); право на використання імені, яке полягає у наданні фізичній особі можливості використовувати своє ім`я у всіх сферах суспільних відносин, а також передбачає певні обмеження щодо використання імені фізичної особи іншими особами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 296 ЦК України фізична особа має право використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності. Використання імені фізичної особи з метою висвітлення її діяльності або діяльності організації, в якій вона працює чи навчається, що ґрунтується на відповідних документах (звіти, стенограми, протоколи, аудіо-, відеозаписи, архівні матеріали тощо), допускається без її згоди.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від14 грудня 2022 року у справі № 757/63890/19-ц (провадження № 61-13988св21).

Також колегія суддів Верховного Суду не бере до уваги доводи касаційної скарги про оголошення вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції у відсутності учасників справи з огляду на те, що це не є порушенням норм процесуального права, яке вплинуло на правильність по суті і законність прийнятого рішення, та не може бути обов`язковою підставою, передбаченою частиною першою статті 411 ЦПК України, для скасування судового рішення, оскільки сторони були присутніми під час розгляду справи по суті.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанцій дослідили всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надали їм належну оцінку, правильно визначили характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в касаційних скаргах.

Інші доводи касаційних скарг зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційних скарг відсутні.

Оскільки касаційні скарги залишаються без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Богдан Олени Олександрівни та представника ОСОБА_1 - адвоката Білінського Богдана Петровича залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 квітня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. Ю. Гулейков Г. В. Коломієць Н. Ю. Сакара В. В. Шипович