ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1438/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/6440/21 Категорія: 304020000 Казидуб О.Г.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Широкова Г.К.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Голуб Н.О. на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 27.02.2024 (повний текст складено 12.03.2024, суддя в суді першої інстанції Казидуб О.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , ТОВ «Глобал Спірітс Груп», про визнання договору позики та розписки недійсними,

в с т а н о в и в :

у червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у цій справі, яким просив визнати договір позики без номера від 27.09.2019, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним; визнати розписку, складену ОСОБА_2 про отримання ним готівкових коштів в сумі 300000,00 грн. від ОСОБА_3 недійсною; стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн.

В обґрунтування вказав на те, що зазначені правочини позичальник не підписував та не був присутній при їх складенні. Крім того, грошові кошти за договором передані не були.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 27.02.2024 позов у справі залишено без задоволення з підстав того, що оспорюваний договір позики є неукладеним, так як в момент його підписання, складання розписки та передачі коштів ОСОБА_3 не був присутнім, адже не міг в один день перебувати в м. Черкаси (місце укладення договору), м. Запоріжжя (де складено розписку) та в м. Києві (де він проживає). Спірний договір позики не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки відповідно до його умов грошових коштів ОСОБА_3 не передав. Сторонами не доведено факту передачі коштів виключно для мети придбання ОСОБА_2 автомобіля. За відсутністю факту підписання договору та передачі коштів такий правочин є неукладеним та не підлягає визнанню недійсним.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції в частині вказівки у мотивувальній частині на те, що договір позики від 27.09.2019 є неукладеним у зв`язку з недоведеністю передачі коштів за ним, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Голуб Н.О. подала 01.08.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду змінити в частині висновків про те, що договір позики від 27.09.2019 є неукладеним.

Вказує, що умовами спірного договору позики від 27.09.2023 засвідчено факт передання коштів, чого суд не врахував. Справжність підписів на договорі встановлена висновком судової експертизи. Суд необґрунтовано зазначив, що в момент складання розписки та передачі коштів ОСОБА_3 не був присутнім у місці вчинення правочину, адже відстань між населеним пунктом, де такий правочин складено (м. Черкаси), м. Київ, де ОСОБА_3 проживає, та м. Запоріжжя, де складено договорі позики, дає можливість одній особі за один день побувати у всіх трьох населених пунктах. ОСОБА_3 займав посаду директора ТОВ «Глобал Спірітс Європа» (м. Київ), представництва якої знаходилися у м. Черкаси, де директором був ОСОБА_2 , та у м. Запоріжжі. Для виконання своїх службових обов`язків ОСОБА_3 неодноразово приїздив у вказані представництва.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

У відповіді на вказаний відзив представник апелянта наполягає на доводах, викладених ним у своїй скарзі, яку просить суд задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Отже, враховуючи межі апеляційного оскарження за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 , предметом апеляційного перегляду є мотиви відхилення позовних вимог у справі з посиланням на неукладеність спірного правочину.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 27.09.2019 позивач ОСОБА_2 склав договір позики, укладений між ним та ОСОБА_3 , відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язується передати позивачу грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн. (п. 1.1. Договору позики).

Позика повертається Позичальником Позикодавцю протягом 30 днів з дати укладення Договору (п. 2.2. Договору позики).

Місце укладення Договору місто Черкаси.

Як вбачається з п.1.2 Договору позики сума позики (готівкові грошові кошти) передаються ОСОБА_2 виключно для мети придбання ним автомобіля.

У п. 6.3 договору позики від 27.09.2019 указано, що сторони його підписанням засвідчують отримання позичальником від позикодавця всієї суми коштів у день підписання договору.

На виконання Договору позики від імені позивача було написано Розписку про отримання від ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 300 000,00 грн. Цю розписку написано в присутності свідка ОСОБА_1 .

На забезпечення виконання зобов`язань за Договором позики 27.09.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено Договір поруки № 01.

У ході розгляду справи №337/1462/20 в Соснівському районному суді м. Черкаси 30.09.2021 між ОСОБА_3 та ТОВ «Глобал Спірітс Груп» укладено Договір відступлення права вимоги, за яким відбулася зміна сторони Кредитора з ОСОБА_3 на ТОВ Глобал Спірітс Груп».

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Черкаського відділення за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по справі від 08.12.2023 №1217/23-23 - підпис від імені ОСОБА_3 у Договорі позики без номера від 27.09.2019 виконаний ОСОБА_3 .

Указуючи про недійсність зазначених правочинів (договір позики без номера від 27.09.2019 та розписки про отримання коштів у сумі 300000,00 грн.), позивач звернувся з позовом у цій справі до суду.

Такими є фактичні обставини у справі, встановлені судом. Правовідносини, наявні на їх підставі, мають таке правове регулювання.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків(стаття 11 ЦК України).

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частинами другою-третьою статті 640 ЦК України передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або диспозитивно безоплатним правочином.

Законодавець визначив, що розписка позичальника може бути доказом укладення договору позики та його умов.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання у позику грошових коштів є документами, якими підтверджується як умови домовленості сторін та зміст зобов`язань, так і засвідчується отримання позичальником від позикодавця погодженої сторонами грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі 6-50цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Ефективний захист прав особи має бути спрямованим на відновлення справедливості.

Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин та вирішуючи спір, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позичальник ОСОБА_2 доводить про недійсність оспорюваних правочинів, оскільки фактично кошти у позику йому не передавалися.

Однак розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує не тільки факт укладення договору позики та зміст його умов, але й факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20.

Відтак, ураховуючи підтвердження матеріалами справи, зокрема, висновком судової експертизи, факту підписання спірних правочинів саме сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також погодження сторонами у п. 6.3 договору позики від 27.09.2019 факту передання коштів на час підписання договору, суд першої інстанції вірно ухвалив відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання відповідних правочинів недійсними.

При вирішенні спору суд першої інстанціі не звернув увагу на те, що у пункті 6.3 підписаного сторонами позики від 27.09.2019 року зазначено, що підписання цього договору позичальником засвідчує отримання ним від позикодавця всієї суми позики у день підписання вказаного договору( т.1 , а.с.13).

При цьому, тлумачення дієслова доконаного виду «засвідчує», згідно до Тлумачного словника української мови означає: повідомляючи про щось, підтверджувати правдивість, правильність чого-небудь.

Отже, умови договори позики підтверджують, що укладаючи цей договір сторони засвідчили факт передачі грошових коштів, який відбувся саме в день його підписання.

Однак суд першої інстанції необґрунтовано вказав про те, що спірний договір позики є неукладеним, так як в момент його підписання ОСОБА_3 не був присутнім, оскільки такі висновки суду є припущенням, адже об`єктивно матеріали справи не підтверджують неможливість ОСОБА_3 на час підписання договору позики передувати в м. Черкаси, про що слушно зауважує скаржник.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Не можна погодитися із вказівкою суду першої інстанції на відсутність зв`язку між договором позики від 27.09.2019 та розпискою про отримання в позику коштів від 27.09.2019, адже зазначені правочини укладені між тими самими сторонами стосовно тієї самої суми та з однаковим строком повернення позики.

Є необґрунтованим також посилання суду першої інстанції на те, що спірний договір позики не був спрямований на реальне настання правових наслідків, оскільки відповідно до його умов грошових коштів ОСОБА_3 не передав, адже такі висновки спростовуються змістом п.6.3 договору, де вказано, що сторони підтверджують факт передання коштів у позику.

Та обставина, що сторонами не доведено факту передачі коштів виключно для мети придбання ОСОБА_2 автомобіля, про що вказав суд першої інстанції, на вирішення спору не впливає, адже не свідчить про те, що фактично кошти по договору у позику не передавалися.

Хоча сторонами спірних правочинів є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позовні вимоги у справі заявлено і до ОСОБА_1 , який є неналежним відповідачем та не може відповідати за позовними вимогами про визнання правочинів не дійсними, чого не врахував суд першої інстанції. Проте такі висновки в апеляційному порядку не ніким із стороні і не оскаржувалися.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 27.02.2024 у даній справі належить змінити, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту цієї постанови апеляційного суду, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, задовольнивши вимоги апеляційної скарги.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати скаржника по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід компенсувати за рахунок державного бюджету, враховуючи, що позивач є особою з інвалідністю ІІ групи та звільнений від сплати судового збору на підставі приписів п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір».

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 27.02.2024 у даній цивільній справі змінити, привівши його мотивувальну частину у відповідність до змісту цієї постанови апеляційного суду.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок державного бюджету 1089,60 грн. судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 11.09.2024.

Суддя-доповідач

Судді