Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3218/24 Головуючий у 1-й інст. Маслак В.П.
Категорія 19 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

02 липня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Талько О.Б.,

суддів : Коломієць О.С., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря : Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипенка Олександра Сергійовича, про ухвалення додаткового рішення,

по справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипенка Олександра Сергійовича, про забезпечення позову, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Пилипенко Олександр Сергійович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Роза Василівна, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування нежитлової будівлі (магазину) та земельної ділянки, який укладений 24 жовтня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Разом з позовом ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову. Просив накласти арешт на нежитлову будівлю (магазин), загальною площею 109,7 кв.м, реєстраційний номер 101, що розташований в АДРЕСА_1 ., а також земельну ділянку, кадастровий номер : :06:007:0037, загальною площею 0,0463 га., які належать на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 9 квітня 2024 року заяву задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю (магазину), загальною площею 109,7 кв.м, за адресою : АДРЕСА_1 ., реєстраційний номер майна № 101 та земельну ділянку (кадастровий номер :06:007:0037), загальною площею 0,0463 га, які належать ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, яка постановою Житомирського апеляційного суду від 4 червня 2024 року залишена без задоволення, а ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 9 квітня 2024 року без змін.

18 червня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипенка О.С., надійшла заява про ухвалення додаткового рішення.

Заява мотивована тим, що суд не вирішив питання про судові витрати, які були понесені ОСОБА_1 при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Вказує, що разом із відзивом на апеляційну скаргу позивач подав детальний розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, а також підтверджуючі документи. Зокрема, копії договору про надання правничої допомоги, акту наданих послуг та касово-прибутковий ордер.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що заява про ухвалення додаткового рішеня не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

У наведеній правовій нормі міститься виключний перелік умов, за наявності яких суд може ухвалити додаткове рішення. Тлумачення ч. 1, 2 ст. 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог ч. 1 ст. 264 цього Кодексу.

Підпунктами б, в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Разом із тим, такий обов`язок у випадку залишення без зміни ухвали суду першої інстанції, не передбачено.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у тому разі якщо судом апеляційної інстанції залишено без зміни ухвалу суду першої інстанції, розподіл судових витрат у справі, в тому числі на правничу допомогу, за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами розгляду справи по суті.

Тобто, якщо апеляційна інстанція, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює судове рішення про скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення або змінює судове рішення повністю або частково (стаття 376 ЦПК України), цей суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Якщо суд апеляційної інстанції скасував судове рішення, що перешкоджає подальшому провадженню у справі або постановлено будь-яке інше судове рішення, крім передбаченого статтею 376 ЦПК України, то розподіл судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не прийнято остаточного судового рішення, яким вирішено спір по суті між сторонами.

Так, Житомирським апеляційним судом переглядалась ухвала Корольовського районного суду м. Житомира від 9 квітня 2024 року про забезпечення позову. За наслідками розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції, ухвала суду залишена без зміни.

Відтак, вирішення питання про розподіл судових витрат повинен здійснити суд, який ухвалить остаточне рішення у цій справі.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд (постанова Великої Палати Верховного від 13 березня 2019 року у справі №753/1534/16-ц).

Зважаючи на зазначене, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат - Пилипенко О.С., слід відмовити в ухваленні додаткового рішення про вирішення питання стягнення витрат на правничу допомогу, які були ним понесені при розгляді справи в апеляційному порядку.

З урахуванням вищевказаного, розподіл судових витрат за апеляційний розгляд справи щодо перегляду ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову підлягає здійсненню тим судом, який ухвалює остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішеня.

Керуючись ст. 141, 246, 259, 268, 270, 381 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Пилипенка Олександра Сергійовича, про ухвалення додаткового рішення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді :