КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/4814/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Ковбасюк О.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Автогаражного кооперативу «Тюльпан» про зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року до суду звернувся ОСОБА_1 із позовом про зобов`язання вчинити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали на усунення недоліків позовної заяви.

В травні 2024 року до суду надійшла позовна заява у новій редакції з додатками на виконання вимог ухвали суду від 25 квітня 2024 року.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неповне дослідження судом першої інстанції доводів позову та письмових доказів.

Вказує, що суд першої інстанції проігнорував клопотання про виклик та допит свідків, заявлене в позовній заяві.

Просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Визнавши неподаною та повернувши позову заяву, суд першої інстанції зазначив, що недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду від 25 квітня 2024 року, не усунуто. Позовну заяву повернуто на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до абзацу 1 частин 2 статті 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

Установлено, що до суду із позовною заявою звернувся ОСОБА_1 .

Залишаючи згідно ухвали від 25 квітня 2024 року позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав, що в позовній заяві відсутні відомості згідно частини 3 статті 175 ЦПК України, а саме:

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суд вказав, що відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить зобов`язати відповідача усунути наявні правопорушення (зловживання), не уточнюючи у чому саме полягають вказані правопорушення та яким саме способом відповідач їх зобов`язаний усунути. Відтак суд першої інстанції запропонував позивачу надати уточнення заявлених позовних вимог, а також докази, які б підтверджували позицію позивача.

Крім того, суд запропонував позивачу вказати розмір та надати розрахунок заявленої матеріальної та моральної шкоди та обґрунтування таких вимог із доказами на підтвердження завданої шкоди у заявлених розмірах.

Окрім того, позовну заяву залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору без зазначення конкретного розміру збору, який підлягає сплаті. Запропоновано надати документ на підтвердження сплати судового збору згідно вимог закону або документ, який надає підстави для звільнення від сплати судового збору.

Вказану ухвалу отримано позивачем 09 травня 2024 року. 13 травня 2024 року подано позовну заяву у новій редакції з додатками, тобто в межах строку, визначеного ухвалою про залишення позову без руху.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує про таке.

Установлено, що 13 травня 2024 року позивач подав до суду позовну заяву у новій редакції.

Ухвалою районного суду від 21 травня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу. Суд вказав, що зі змісту такої заяви убачається, що недоліки, визначені ухвалою суду від 25 квітня 2024 року, не усунуті.

Разом з цим, суд першої інстанції не конкретизує обсяг недоліків позову, які не усунуто позивачем на вимогу суду, обмежившись загальною фразою. Позовну заяву повернуто на підставі частини 3 статті 185 ЦПК України, якою передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 наводить на власний розсуд обґрунтування позову, уточнює на власний розсуд позовні вимоги. До уточненого позову долучено докази, якими, на думку позивача, підтверджуються викладені у позові обставини.

Щодо обов`язку сплати судового збору за звернення до суду із позовом, ОСОБА_1 до уточненого позову долучено довідку про доходи, видану пенсіонеру ОСОБА_1 про те, що він дійсно перебуває на обліку в ГУ ПФ України в м. Києві, отримую пенсію за віком, а саме у період з січня 2022 року по червень 2022 року отримано пенсію на загальну суму 22105,42 грн (а.с.20). Клопотань про звільнення від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати збору не заявлено.

У випадку, якщо суд після подання заявником заяви про усунення недоліків, установить наявність інших недоліків заяви, які в первинні ухвалі про залишення заяви безе руху не зазначались, суд не позбавлений можливості повторно залишити заяву без руху із зазначенням таких недоліків та встановлення заявникові строку для їх усунення. Подібний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі №757/1592/21.

Відтак, з огляду на наведені вище обставини, не можна уважати, що ОСОБА_1 вчиняв дії, направлені на ухилення від виконання вимог, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, оскільки на виконання ухвали суду позивачем до суду першої інстанції направлено відповідну уточнену позовну заяву та подано відповідні докази.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги із викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. При цьому, апеляційний суд зауважує, що неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд, відтак підстав повертати позовну заяву останньому у суду не було.

Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви є порушенням права на справедливий захист.

У статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення ЄСПЛ у справах: «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Згідно практики ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У свою чергу, Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Таким чином, не можна визнати обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції про повернення позовної заяви із зазначених судом підстав.

Пунктом 6 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова