Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/1224/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.09.2024 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Васільєва С.В.,

секретаря судового засідання Шимкової Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

До Красилівського районного суду Хмельницької області надійшла зазначена позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 38000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 28 червня 2021 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» (далі також - ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ») був укладений кредитний договір № 19024-06/2021, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору клієнту було надано фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, який позичальник зобов`язаний був повернути та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених у договорі.

18.11.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі також -ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу № 18012022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передав (відступив) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 30 000 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 7500 грн, заборгованість за відсотками - 22500 грн.

Крім того, 24.07.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір № /450618. ТОВ «ГОУФІНГОУ» надало кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

19.04.2022 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, укладеним між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем.

Відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 8000 грн., з яких: 2000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6000 грн. заборгованість за відсотками.

Відповідач свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав.

З урахуванням викладеного, позивач, як правонаступник боргових зобов`язань відповідача за кредитними договорами, просив стягнути з відповідача заборгованість.

Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача подав до суду заяву (фактично відзив на позов), згідно якої просив у задоволенні позову відмовити. Вказав, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які:

- підтверджують факт укладення між кредитором та відповідачем кредитного договору;

- підтверджують факт надання коштів відповідачу за кредитним договором;

- підтверджують те, що товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» сформовано до ОСОБА_1 вимогу за кредитним договором відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України;

- вказують на наявність у ОСОБА_1 заборгованості перед товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»;

- підтверджують факт повної оплати права вимоги позивачем за договором факторингу.

Зокрема, вказав відсутність у справі первинної бухгалтерської документації, як належного доказу на підтвердження розміру заборгованості.

Також зазначив, що матеріали справи не містять доказів, що номер банківської картки, який вказаний як номер банківської картки відповідача, належить саме відповідачу.

Крім цього, зазначення у договорі, що він підписаний електронним цифровим підписом, не може встановлювати факт здійснення відповідачем такого підписання.

Також просить справу розглянути за відсутності відповідача та її представника.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій вказує, що кредитні договори з позичальником укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У відповідності до умов кожного укладеного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору.

Доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач - ОСОБА_1 .. Ні первісні кредитори, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мають доступу до даної інформації, так як дана інформація є банківською таємницею. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів.

Однак відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно ОСОБА_1 , а твердження відповідача щодо не доведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. З метою повного та об`єктивного розгляду справи, надано платіжні доручення:

- № 17966 від 20.01.2022, як підтвердження сплати по Договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022.

- № 18200 від 22.04.2022, як підтвердження сплати по Договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022.

Процесуальні дії у справі

15.08.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

24.07.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та відповідачем було укладено кредитний договір № /450618, відповідно до умов якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.2 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 22.08.2021. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1.3 за користування кредитом клієнт сплачує 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу.

Відповідно до п. 4.3 (у розділі відповідальність сторін та порядок вирішення спорів) у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення.

У розділі 7 договору в графі «Клієнт» зазначено: ПІБ, ідентифікаційний код, реквізити паспорта громадянина України, місце проживання, телефон, дані про електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора R72366.

Згідно інформаційної довідки №3268/10 від 26.10.2023, ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг, була проведена 24.07.2021 успішна транзакція кредитних коштів на суму 2000 грн.

19.04.2022 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 19042022-Г, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /450618, укладеним між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ОСОБА_1 .

Платіжним дорученням № 18200 від 22.04.2022 підтверджено сплату по Договору факторингу № 19042022-Г від 19.04.2022.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 19.04.2022 до договору факторингу №19042022-Г від 19.04.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 8000 грн., з яких: 2000 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 6000 грн. заборгованість за відсотками.

Крім цього, 28 червня 2021 року між відповідачем та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» був укладений кредитний договір № 19024-06/2021, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 7500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п. 1.2 кредит надається строком на 30 днів, тобто до 27.07.2021.

Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 1.3 за користування кредитом клієнт сплачує 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу.

Відповідно до п. 4.3 (у розділі відповідальність сторін та порядок вирішення спорів) у разі, якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2 цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3 цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитним коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору.

У розділі 7 договору в графі «Клієнт» зазначено: ПІБ, ідентифікаційний код, реквізити паспорта громадянина України, місце проживання, телефон, дані про електронний підпис у формі одноразового ідентифікатора W51584.

Згідно інформаційної довідки №315/11 від 10.11.2023, ТОВ «Платежі Онлайн» як технологічний оператор платіжних послуг, була проведена 28.06.2021 успішна транзакція кредитних коштів на суму 7500 грн.

18.01.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №18012022, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 19024-06/2021 укладеним між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ОСОБА_1 .

Платіжним дорученням № 17966 від 20.01.2022 підтверджено сплату по Договору факторингу № 18012022 від 18.01.2022.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18012022 від 18.01.2022, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 , на суму 30000 грн., з яких: 7500 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 22500 грн. заборгованість за відсотками.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Стосовно правонаступництва за борговими зобов`язаннями.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт переходу права грошової вимоги від первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитними договорами, укладеними між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ», ТОВ «ГОУФІНГОУ».

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23.09.2015, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Схожого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові 06.02.2018 у справі №278/1679/13-ц, зазначивши, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Стосовно стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Також, відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Вказані вище кредитні договори укладенні в електронній формі, які підписані за допомогою електронного підпису одноразовими ідентифікаторами (одноразовим паролем).

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції на час укладення договорів) моментом підписання електронної правової угоди є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у справах №524/5556/19 від 12.01.2021, №234/7159/20 від 10.06.2021.

Зокрема, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами ».

У цій справі матеріалами справи підтверджено підписання позичальником договорів електронним підписом, що відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону, який зазначений в реквізитах сторін. При цьому, позичальник надав кредиторам вичерпну інформацію відносно себе: РНОКПП, зареєстроване місце проживання, номер мобільного телефону, та реквізити банківської картки, вказавши, що його попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст.182 КК України.

Доказів, що указані в договорах одноразові ідентифікатори та персональні дані належить третім особам, а не позичальнику, останнім не надано.

Наданий суду відповідачем відзив на позовну заяву не спростовує факту укладання договору, отримання відповідачем грошових коштів, наданого суду розрахунку заборгованості.

Факт отримання позичальником грошових коштів підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, інформаційними довідками про успішні проведені транзакції коштів на картку відповідача, яку останній вказував при заповненні реквізитів договорів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить.

Відтак, в цій частині доводи відповідача, який наполягав на неукладеності таких договорів, не знайшли свого підтвердження. Із вимогами про недійсність/нікчемність таких договорів відповідач до суду також не звертався.

Доводи відповідача, що розмір заборгованості повинен бути підтверджений випискою по рахунку, а не самим лише розрахунком, суд відхиляє, оскільки факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини надання послуг. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у постанові від 22.08.2023 у справі № 910/14570/21.

Наявні у матеріалах справи розрахунки кредитної заборгованості та виписки з рахунків є належними доказами наявності заборгованості у позичальника. Зазначеними виписками підтверджується, що відповідач отримала кредитні кошти, визначеними у договорах розмірі, які були зараховані на її рахунок.

Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач також не надала будь-яких доказів сплати заборгованості як новому, так і первісним кредиторам.

Суд також бере до уваги, що умовами договорів чітко визначено обов`язок позичальника сплатити кредитору відсотки за користування кредитними коштами, розмір відсотків, строки повернення коштів, тобто досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, такі правочини, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створюють презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договори, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковими для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

Сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц).

Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) вказала, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»).

Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України.

Суд враховує, що пунктом 1.2 кредитних договорів визначений строк кредитування 30 днів.

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку на підставі п. 4.3 Договору.

Пункт 4.3 договору, який міститься у розділі «Відповідальність сторін та порядок вирішення спорів» визначено, що у разі якщо клієнт не повернув кредит в строк зазначений в п.1.2 Договору, проценти передбачені п. 2.4 цього договору продовжують нараховуватись за кожний день користування коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення.

Отже, умови договору про нарахування процентів протягом 90 днів після строку кредитування, за своєю правовою природою, є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України.

Тобто, сторони погодили, що поза межами строку кредитування позичальник сплачує проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір.

Тому проценти за користування належить нараховувати за весь час строку кредитування (за 30 днів), а також не більше 90 днів після прострочення його сплати, а, враховуючи відсутність погашення боргу, всього за 120 днів.

Таким чином, розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача за вказаними договорами, становить 6000 грн (2000 грн х 2,5% х 120 дн.), та 22500 грн. (7500 х 2,5% х 120 дн.) відповідно.

А всього заборгованість, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача за цими кредитними договорами, становить 38000 грн. (7500 грн тіло кредиту + 22500 грн проценти за кредитним договором № 19024-06/2021; 2000 грн тіло кредиту + 6000 грн проценти за кредитним договором № /450618).

Отже, нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов цього договору.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Як наслідок, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань попереднього кредитора, має право на стягнення з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитними договорами, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Тому позовні вимоги необхідно задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань.

Розподіл судових витрат

Згідно вимог статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн.

Керуючись ст.ст., 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість у загальному розмірі 38 000 (тридцять вісім тисяч) грн., що складається із заборгованості:

- за кредитним договором № 19024-06/2021 від 28 червня 2021 року у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 7 500 грн., заборгованість за процентами - 22500 грн.;

- за кредитним договором № /450618 від 24.07.2021 у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 2 000 грн., заборгованість за відсотками - 6000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, код ЄДРПОУ - 35625014.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 11.09.2024.

Суддя С. В. Васільєв