ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 689/3239/23

Провадження № 22-ц/4820/1684/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 червня 2024 року, суддя Кульбаба А.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання припиненою іпотеки, вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону на нерухоме майно та вилучення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», (далі Банк), про визнання припиненою іпотеки, вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону на нерухоме майно та вилучення з Державного реєстру іпотек запису про іпотеку.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 22.05.2024 року позов задоволено. Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором №HMJ0GI від 13 березня 2008 року, укладеним між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Стожик Н.В., зареєстрований у реєстрі за №711. Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 6779341, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, зареєстровано: 13.03.2008 року приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Стожик Н.В., підстава обтяження: договір іпотеки, 710, 13.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Стожик Н.В., об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 . Вилучено з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку: реєстраційний номер обтяження: 67779424, тип обтяження: іпотека, зареєстровано: 13.03.2008 року реєстратором: приватним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу Стожик Н.В., підстава обтяження: договір іпотеки, 710, 13.08.2008 року, приватний нотаріус Ярмолинецького районного нотаріального округу Стожик Н.В., об`єкт обтяження: квартира, адреса: АДРЕСА_1 , розмір основного зобов`язання: 80000 грн.; строк виконання: 13.03.2023 року.

Додатковим рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26.06.2024 року стягнуто з Банку на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

Стягуючи з відповідача судові витрати суд виходив з того, що позивачем дотримано вимоги ст. 141 ЦПК України щодо подання доказів, відповідний процесуальний строк на їх подання не пропущено, позивачем належними доказами підтверджено розмір понесених витрат, які з урахуванням клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу підлягають зменшенню до 20000 грн.

В апеляційній скарзі Банк просив суд апеляційної інстанції скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зауважив, що судом не враховано правові висновки суду касаційної інстанції щодо наведення обґрунтування заявником причин неможливості подання доказів про понесення витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів. Судом не враховано, що договір про правову допомогу не містить номеру справи, в якій позивачу надавалася правова допомога, а розмір судових витрат є неспівмірним із ринковими цінами адвокатських послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Поляк П.П. вказав, що представником позивача було дотримано порядку подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, доводи апелянта ґрунтуються на невірному тлумаченні норм процесуального права. Позивачем надано достатньо належних доказів понесення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції у відповідному розмірі.

В судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи апеляційної скарги.

Представник позивача в суді заперечила проти апеляційної скарги, підтримала оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, враховуючи зміст позовних вимог та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 16.11.2023 року між позивачем ОСОБА_1 та Адвокатським Об`єднанням «Поляк та партнери» було укладено договір про надання юридичної (правничої) допомоги (далі-Договір).

Відповідно до п.п. 4.1.-4.4. Договору винагорода за послуги, що надаються АО (гонорар), визначається за згодою АО та клієнта в межах 40% розміру місячної мінімальної заробітної плати, встановленої за годину роботи особи, яка надавала правову допомогу, якщо інший порядок розрахунків не зазначений в дорученні (угоді) до даного договору.

При визначенні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката або іншої особи, яка виконує доручення (угоду). Підставою для виплати гонорару є звіт (акт надання послуг), який повинен містити інформацію про вид наданої послуги; час, витрачений на виконання; понесені фактичні витрати. Клієнт оплачує гонорар в національній валюті України гривні шляхом перерахування відповідної суми на рахунок АО не пізніше 5 днів з моменту отримання ним звіту (акту надання послуг).

Згідно з п. 3.1. Договору підставою для виплати гонорару є звіт (акт надання послуг), який повинен містити інформацію про вид наданої послуги; час, витрачений на виконання; понесені фактичні витрати.

Відповідно до звіту (акту) про надані послуги позивачу у зв`язку із розглядом справи №689/3239/23 від 24.05.2024 року АО надало клієнту такі види правничої допомоги: підготовка позовної заяви про визнання іпотеки припиненою тощо 13400 грн. (23.11.2023 року); ознайомлення з відзивом на позовну заяву, підготовка відповіді на відзив, направлення відповіді на відзив до суду (05.01.2024 року), підготовка клопотання про витребування доказів (11.01.2024 року), підготовка та участь у підготовчому судовому засіданні (11.01.2024 року, 14.03.2024 року), підготовка та участь у судовому засіданні по суті (25.04.2024 року, 22.05.2024 року) 19880 грн. Сума судових витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи №689/3239/23 становить 33280 грн. за 12 год. роботи адвоката. Зазначений звіт (акт) підписаний клієнтом ( ОСОБА_1 ) та керуючим партнером ОСОБА_2 .

Позивачем ОСОБА_1 сплачено АО «Поляк і партнери» 13400 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №24/23/11 від 24.11.2023 р., 11360 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №29/24/01 від 29.01.2024 р., 2840 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №02/24/04 від 02.04.2024 р., 2840 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №06/24/05 від 06.05.2024 р., 2840 грн. відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №24/24/05 від 24.05.2024 р., а всього 33280 грн.

Відповідно до вимог п. 2.1. Договору представником позивача надано суду копію доручення (угоди) №1 до договору про надання правової допомоги №405/23 від 16.11.2023 року.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

П. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 26.07.2023 року в справі №160/16902/20 зазначено, що за загальним правилом, питання про стягнення витрат на правову допомогу має вирішуватися судом одночасно із задоволенням позову такої сторони у рішенні, постанові або ухвалі. Разом з тим, суд може розглянути це питання і після вирішення справи, але лише за наявності визначених законом передумов: неможливості подати докази розміру понесених витрат внаслідок поважних причин з подачею відповідної заяви «про це» до закінчення судових дебатів. Певної форми відповідної заяви та вимог до її змісту законом не передбачено, отже, така заява може бути письмовою або усною (під час фіксування судового засідання технічними засобами).

Вирішуючи питання темпоральних меж подання заяви про стягнення витрат на правову допомогу, а також доказів на підтвердження їх фактичного понесення та розміру, колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в справі №340/2823/21 зауважила, що вказівка на судові дебати, до закінчення яких сторона може заявити суду прохання (вимогу, клопотання) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, потрібно розуміти не як єдино можливу стадію розгляду справи по суті, на якій дозволяється повідомити суду про цю обставину. Це є останній етап - перед виходом суду до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення за наслідками розгляду справи - для того, щоб сторона могла заявити про необхідність подати докази на підтвердження розміру понесених витрат, які підлягають розподілу за наслідками розгляду справи.

Проте підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.

Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20.03.2024 року в справі №600/752/22-а зазначено, що ініціювати питання про розподіл витрат, понесених на професійну правничу допомогу має сторона, яка понесла ті витрати, й для цього треба щонайменше заявити/повідомити суду про необхідність їх розподілу за наслідками розгляду справи. Власне з цим - з об`єктивованою формою вираження наміру сторони щодо розподілу витрат ще до завершення розгляду справи (чи то в порядку письмового провадження, чи в судовому засіданні) - пов`язується можливість як потім подати протягом п`яти днів докази на підтвердження цих витрат, так і ухвалення на цій підставі додаткового судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Важливою складовою принципу верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейська Комісія «За демократію через право» (Венеційська Комісія) в Доповіді про правовладдя, ухваленій на її 86-му пленарному засіданні, що відбулося 25-26 березня 2011 року, зазначила, що правова визначеність у державі, яка керується верховенством права, зокрема, передбачає, що текст закону має бути легкодоступним; закони мають бути застосовані у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; юридичні норми мають бути чіткі і точні; держава повинна дотримуватись взятих на себе певних зобов`язань, виконувати покладені на неї певні функції чи виголошені нею перед людьми певні обіцянки (поняття «законних очікувань»).

Призначення цього принципу в сфері відносин між людиною і публічною владою - забезпечити юридичну безпеку особи, підтримати стабільність правовідносин між людиною й державою, гарантувати певність її юридичного становища, передбачуваність правових наслідків своєї поведінки, охорону та захист правомірних очікувань і, зрештою, її довіру до держави.

Отже, з урахуванням принципу правової визначеності представник позивача адвокат Поляк П.П. правильно керувався тим, що заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні ч. 8 ст. 141 та ч. 1 ст. 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Протилежне тлумачення розуміння вказаних вище процесуальних норм суперечитиме принципу правової визначеності та посягатиме на гарантоване державою верховенство права.

Представником позивача одночасно із позовною заявою подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи (а.с. 41), а також до закінчення судових дебатів у справі заявлено про намір стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, що визнано сторонами та не оспорюється.

Апелянт просив застосувати до спірних правовідносин висновки Верховного Суду в постановах від 11.04.2024 року в справі №344/12148/23 та від 31.01.2024 року в справі №758/9989/16-ц, де зазначено, що у випадку, якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Колегія суддів не приймає до уваги вищенаведені доводи апелянта, позаяк представник позивача, адвокат Поляк П.П. в строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, заявив про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення рішення судом, виготовивши та подавши відповідні докази, зокрема, акт прийому-передачі послуг, який датований 24.05.2024 року, тобто пізніше, ніж судом відбулося ухвалення рішення у справі 22.05.2024 року.

Вказані обставини підтверджують очевидну неможливість та, відповідно, поважність причин неподання доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу, до закінчення судових дебатів у справі, у зв`язку з чим колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта щодо недотримання позивачем порядку відшкодування судових витрат (постанова Верховного Суду від 19.06.2024 року у справі №401/1086/23).

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року в справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 року у справі №757/29103/20-ц (провадження №61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18).

Посилання апелянта на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі №227/2301/21 щодо недоведеності позивачем належними та допустимими доказами його вимоги про відшкодування витрат, понесених на правову допомогу в цій справі з огляду на те, що в тексті договору та квитанціях відсутні будь-які посилання на те, що правнича допомога надавалась адвокатом саме у цій справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки згідно з актом наданих послуг від 24.05.2024 року, вартість відповідних послуг в розмірі 33280 грн. відповідає сумі всіх сплачених позивачем коштів на підставі наданих квитанцій.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження №12-171гс19).

Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування в даній справі, складність застосування норм права та збирання доказів, складення позовної заяви загальним обсягом 9 сторінок, інших процесуальних документів, зокрема, відповіді на відзив загальним обсягом 5 сторінок, клопотання про витребування доказів, заяви про стягнення судових витрат в суді першої інстанції, а також участі адвокатів АО «Поляк і партнери» в судових засіданнях 11.01.2024 року, тривалістю 13 хв., 14.03.2024 року, тривалістю 43 хв., 25.04.2024 року, тривалістю 45 хв., 22.05.2024 року, тривалістю 47 хв., колегія суддів вважає, що доводи апелянта щодо завищеного розміру правничої допомоги, яка була заявлена позивачем до відшкодування, є частково обґрунтованими, стягнутий у суді першої інстанції розмір витрат на правничу допомогу не є розумним та справедливим, не відповідає складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг та підлягає зменшенню до 12000 грн.

В решті доводи апелянта зводяться до невірного тлумачення норм процесуального права та незгоди із судовим рішенням та на його правильність не впливають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, додаткове рішення суду першої інстанції змінити, зменшити розмір стягуваних з Банку на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 20000 грн. до 12000 грн., що відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Додаткове рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 26 червня 2024 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, в розмірі 12000 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова