Справа № 185/3338/23
Провадження № 2/185/3299/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 вересня 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участі секретаря судового засідання Преображенської К.О., відповідача ОСОБА_1 , його представника адвоката Пономаренко В.Л. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В

07.03.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу у якому просив суд стягнути з відповідачів борг за договором позики від 16.03.2020 року в розмірі 130 176.00 грн., з яких 1 280.00 грн. заборгованість по позиці, 128 896.00 грн. заборгованість за відсотками та судові витрати по справі у розмірі 1301.76 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16.03.2020 року відповідач ОСОБА_1 взяв у позивача в борг 1 280.00 грн., які зобов`язався повернути 30.03.2020 року. Позика була оформлена відповідним договором та розпискою.

Але відповідач суму позики станом на 01.01.2023 р. борг не повернув.

З 31.03.2020 р. по 01.01.2023 р. пройшло 1007 днів.

Відповідач не виконав належним чином умови договору і станом на 01.01.2023 року має заборгованість - 130 176.00 грн., з яких:

1 280.00 грн. - заборгованість по позиці;

128 896.00 грн. - заборгованість за відсотками.

Крім того, згідно договору поруки від 16.03.2020 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого предметом Договору є надання поруки за виконання зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 за договором позики від 16.03.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 1 280.00 грн.

30.03.2023 року по справі відкрито спрощене позовне провадження.

09.06.2023 року заочним рішенням суду позовні вимоги було задоволено повністю.

17.05.2024 року ухвалою суду було скасовано заочне рішення і справа призначена до нового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, проте в позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення.

В судовому засіданні відповідач та його представник, кожен окремо, позов не визнали. Відповідач від дачі пояснень відмовився. Представник відповідача пояснив, що відповідач договір позики не укладав і гроші не отримував.

Заяв і клопотань від сторони відповідача не надходило.

Заслухавши пояснення представника відповідача, думку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, та аналізуючи все у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю за наступних обставин.

Відповідно до змісту ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Судом при дослідженні матеріалів справи встановлено, що 16.03.2020 року відповідач взяв у позивача в борг 1 280.00 грн., які зобов`язався повернути 30.03.2020 року згідно з п. 4.1 договору позики грошей. Позика була оформлена відповідним договором та розпискою (а.с.8, 9 оригінал договору та розписки).

Але відповідач суму позики станом на 01.01.2023 р. борг не повернув.

З 31.03.2020 р. по 01.01.2023 р. пройшло 1007 днів. Додаткових вимог від позивача до суду не надходило.

Відповідач не виконав належним чином умови договору і станом на 01.01.2023 року має заборгованість - 130 176.00 грн., з яких:

1 280.00 грн. - заборгованість по позиці;

128 896.00 грн. - заборгованість за відсотками.

Крім того, згідно договору поруки від 16.03.2020 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого предметом Договору є надання поруки за виконання зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 за договором позики від 16.03.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 1 280.00 грн. (а.с.10а договір поруки).

Згідно з п. 4.2. договору позики грошей за користування коштами понад строки, які вказані в договорі (п.4.1.) позичальник сплачує проценти у розмірі 10% за кожен день користування позикою (3650 відсотків річних або 3660 відсотків річних, якщо на період користування позикою випадає високосний рік) від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем(а.с.8).

Відповідно до розписки, складеної та підписаною відповідачем, ним отримано від позивача гроші в розмірі 1 280.00 грн , які він зобов`язався повернути повністю у строки згідно з договором позики грошей, укладеного 16.03.2020 року(а.с.9).

Приймаючи рішення по суті заявленого позову, суд керується положеннями ч.1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Сторони домовились щодо розміру процентів за договором позики, про що свідчить умови договору позики. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Виходячи з вищевикладеного, вбачається, що законом не передбачене обов`язкове нотаріальне посвідчення договору позики, а дійсність договору позики встановлюється його письмовою формою, якої сторони дотримались при укладенні договору позики.

Окремі умови договору позики або договір в цілому не визнавались відповідачем недійсним та відповідач не заявляв на підставі ч. 3 ст.215 ЦК України такої вимоги.

У зв`язку з неповерненням грошей у строки, передбачені п. 4.1 договору, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі, передбаченому п. 4.2 договору, а саме 10% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості та нараховуються до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем, тобто розмір відсотків встановлений договором, що не суперечить закону.

Так, згідно з розрахунком, позичальник станом на 01.01.2023 року борг не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість на суму 130 176.00 грн, що складається з 1 280.00 грн - заборгованість за позикою, 128 896.00 грн - заборгованість за відсотками (1 280.00 грн. х 10% х 1007 днів).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 1 301.76 грн., по 650.88 гривень з кожного, сплачений останнім при подачі позову, що підтверджується квитанцією (а.с.1).

Керуючись ст. ст.263, 264, 265, 280-283 ЦПК України суд -

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) солідарно, на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) борг за договором позики грошей від 16.03.2020 року в розмірі 130 176.00 грн., з яких:

1 280.00 грн. - заборгованість по позиці;

128 896.00 грн. - заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на судовий збір в сумі 650.88 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрован за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на судовий збір в сумі 650.88 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційному суду.

Повний текст рішення суду складено 18 вересня 2024 року.

Суддя: В. О. Головін