Справа № 396/1461/24
Провадження № 2/396/610/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді: Цесельської О.С., за участю секретаря судового засідання: Тодеріци К.Ю., представника позивача - адвоката Руденко Г.В., відповідача - ОСОБА_1 , розглянувши під час підготовчого розгляду у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 19.09.2019 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Новоукраїнського районного суду від 06.03.2023 року, яке набрало законної сили 10.04.2023 року. Під час шлюбу подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 . Дане майно придбано за спільні сумісні кошти тому є спільною сумісною власністю. Позивач та відповідач не проживають разом. Відповідач створила нову сім`ю та проживають вони у вищезазначеній кватирі, яка є спільною сумісною власністю сторін по справі. Оскільки добровільно домовленостей щодо поділу майна не досягнуто, тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 15.08.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого розгляду.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити.

Відповідач в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи положення ч. ч. 3,4 ст. 200, ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

За частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Згідно Інформаціії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №361695428 від 12.01.2024 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 16.08.2017 року на підставі договору купівлі-продажу №317 від 16.08.2017 року, власник квартири ОСОБА_3 , раєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 240 (а.с. 9), тобто квартира дійсно придбана в шлюбі, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності, про що не заперечила сама відповідачка.

За змістом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином придбане за період шлюбу сторонами майно є об`єктом їх спільної сумісної власності.

За умовами статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 68 СК України розірвання шлюбуне припиняєправа спільноїсумісної власностіна майно,набуте зачас шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1 та 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку судмає виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

Частиною 1 ст. 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Згідно частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Отже враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, оскільки відповідачкою визнано позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, то позивачу необхідно повернути 50% сплаченого ними судового збору при поданні позовної заяви з державного бюджету,

Враховуючи, що при поданні позову позивачем сплачено 2422.92 грн. судового збору, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 1211 грн 46 коп, - як 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Крім того відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача іншу чстину суми сплаченого судового збору в розмірі 1211,46 грн.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст.60, 61,63,68,69,70, 71 СК України, ст.ст. 141,263,264,265, ст. 206, 263-265,354-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , визнати за ОСОБА_6 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 з Державного бюджету України 50% сплаченого при подачі позовної заяви судового збору - у розмірі 1211 грн. 46 коп., згідно квитанції №N0DJ3890М від 24.01.2024 року та квитанції №Y1B6-SD2B-TDFE від 13.08.2024 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , проживає АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , суму сплаченого судового збору у розмірі 1211 грн. 46 коп.

Повернення сплаченої суми судового збору необхідно здійснити в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Роз`яснити заявнику, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, та за наявності оригіналу платіжного документа, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Суддя: О. С. Цесельська