ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 203/2807/22

провадження № 61-14672св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Фаловської І. М.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Олійник А. С., Сердюка В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року в складі колегії суддів Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25 липня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБСЦ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 085/М13-7, за яким кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 198 000,00 дол. США зі сплатою процентів у розмірі 13,5 % річних.

На забезпечення позичальником виконання зобов`язання за кредитом «Укрсобанк» та ОСОБА_3 (спадкодавець) укладено договір іпотеки № 293, предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 вартістю 120 000,00 дол. США.

У листопаді 2021 року позивач дізнався, що ОСОБА_3 померла, у зв`язку з чим звертався до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори з відповідним запитом.

Згідно з листом П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори № 1662/02-14 від 11 грудня 2021 року після смерті ОСОБА_3 було заведено спадкову справу № 389/2009. Спадщину прийняла спадкоємиця за заповітом ОСОБА_2 .

Позивач вказував, що позичальник неналежним чином виконував покладені на нього зобов`язання, в результаті чого станом на 21 липня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 462 252,76 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 174 472,74 дол. США та заборгованості за відсотками у розмірі 287 780,02 дол. США.

Виходячи з наведеного, АТ «Сенс Банк» просило суд:

визнати ОСОБА_2 спадкоємицею померлої ОСОБА_3 та такою, що прийняла у спадщину нерухоме майно, а саме: частку квартири, загальною площею 79,60 кв. м, житловою площею 47,00 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_3 ;

звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 79,60 кв. м, житловою площею 47,00 кв. м, за адресою:

АДРЕСА_2 , на користь АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 085/М/13-7 від 25 липня 2007 року, що станом на 21 липня 2022 року становить 462 252,76 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 16 903 936,28 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 174 472,74 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 6 380 223,84 грн, та заборгованості за відсотками у розмірі 287 780,02 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 10 526 712,44 грн, шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій

Рішенням Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 05 липня 2023 року АТ «Сенс Банк» у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 не порушувала майнові права позивача, оскільки як спадкоємець померлого іпотекодавця ( ОСОБА_3 ) спадщину у вигляді предмету іпотеки не приймала.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивач про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 дізнався 23 грудня 2021 року, дійшов висновку, що шестимісячний строк, визначений частинами третьою, четвертою статті 1281 ЦК України, сплив 23 червня 2022 року. Доводів щодо причин порушення зазначеного преклюзивного строку позовна заява не містить.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, заявлених у частині до відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що за спірними правовідносинами позовна давність закінчилася, оскільки почалася 25 липня 2017 року (наступний день за днем настання строку останнього платежу за кредитним договором) і закінчилася відповідно 24 липня 2020 року, а позивач подав позов з порушенням вказаного строку (01 серпня 2022 року).

Також суд першої інстанції застосував доктрину принципу добросовісності «venire contra factum proprium», встановивши, що 21 березня 2018 року

ПАТ «Укрсоцбанк» у позасудовому порядку набув право власності на один із предметів іпотеки - приміщення

АДРЕСА_3 , позивач одержав принаймні більшу частину позичених у нього коштів, цей правочин не був урахований у наданому до позову розрахунку. Жодних пояснень з цього приводу від представника позивача суду надано не було.

Крім того, місцевий суд встановивши, що 18 вересня 2008 року (день останнього платежу за кредитним договором) і принаймні протягом десяти років (до 21 березня 2018 року), незважаючи на відсутність платежів від ОСОБА_1 , позивач не вживав жодних дій з повернення позичених у нього коштів, і вперше звернувся до суду лише 01 серпня 2022 року, тобто через чотирнадцять років, тому такі дії позивача містять ознаки недобросовісності.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Не погодившись з указаним рішенням суду першої інстанції, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року поновлено АТ «Сенс Банк» строк на апеляційне оскарження рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року, залишено апеляційну скаргу без руху та надано строк у десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

З урахуванням того, що АТ «Сенс Банк» оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги становить 380 338,56 грн (16 903 936,28 грн х 1,5% х 150%).

До апеляційної скарги додано квитанції про сплату судового збору у розмірі

38 666,25 грн, таким чином заявнику необхідно доплатити судовий збір у розмірі 341 672,31 грн (380 338,56 грн - 38 666,25 грн).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року продовжено АТ «Сенс Банк» строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що 27 вересня 2023 року копію ухвали повторно направлено на електронну адресу АТ «Сенс Банк», про що свідчить довідка про доставку електронного листа, однак недоліки апеляційної скарги усунені не були.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

13 жовтня 2023 року АТ «Сенс Банк» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року, та уточнивши її вимоги, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судовий збір за позовну вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки має оплачуватися, виходячи з визначення ринкової вартості об`єкта оцінки.

Заявник зазначає, що повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 14 травня 2019 року № 904/592/18, від 07 серпня 2019 року № 907/628/17, від 02 жовтня 2019 року № 307/23/18, від 11 червня 2020 року № 917/1368/17, від 12 серпня 2021 року № 913/680/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року № 907/9/17.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2024 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2024 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Інші учасники справи не скористалися правом на подання до Верховного Суду відзиву на касаційну скаргу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25 липня 2007 між АКБСЦ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 085/М/13-7, за умовами якого відповідач одержав кредит в сумі 198 000,00 дол. США зі сплатою відсотків у розмірі 13,5% на рік строком до 24 липня 2017 року.

25 липня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 672, предметом якого є належне ОСОБА_1 приміщення № 4 у будинку АДРЕСА_4 вартістю 157 400,00 дол. США.

Також 25 липня 2007 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , укладено договір іпотеки № 673, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 вартістю 606 000 грн, що еквівалентно 120 000,00 дол. США (а. с. 18).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. За життя остання склала заповіт, за яким ОСОБА_2 заповіла 1/4 частину будинку

АДРЕСА_5 , а ОСОБА_1 - решту майна, де б воно не було, та з чого з воно не складалося.

08 липня 2009 року ОСОБА_2 звернулася до П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3

21 березня 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АКБСР «Укрсоцбанк») у позасудовому порядку набуло право власності на приміщення АДРЕСА_3 .

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості останній платіж позичальника за кредитним договором відбувся 18 вересня 2008 року, а сам розрахунок не містить відомостей про звернення стягнення на предмет іпотеки 21 березня 2018 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, яка ухвалою апеляційного суду від 18 серпня 2023 року залишена без руху у зв?язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 380 338,56 грн (16 903 936,28 грн х 1,5% х 150%), виходячи з розміру грошових вимог позивача. Надано строк для усунення вказаних недоліків апеляційної скарги та роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали у строк, встановлений судом, апеляційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.

27 вересня 2023 року копію ухвали про залишення апеляційної скарги було повторно направлено на електронну адресу АТ «Сенс Банк» однак недоліки апеляційної скарги усунені не були.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року продовжено АТ «Сенс Банк» строк для усунення недоліків апеляційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2023 року визнано неподаною та повернуто заявнику.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною першою, другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частинами першої, третьої статті 406 ЦПК України передбачено, що ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні від 04 грудня 2005 року у справі «Беллє проти Франції» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.

За позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, заява № 3236/03).

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

ЄСПЛ наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллє проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012 Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції України, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011).

У своєму рішенні від 08 квітня 2015 року у справі № 3-рп/2015 Конституційний Суд України виклав висновок про те, що право на судовий захист включає в себе, зокрема, можливість оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку, що є однією з конституційних гарантій реалізації інших прав і свобод, захисту їх від порушень і протиправних посягань, в тому числі від помилкових і неправосудних судових рішень.

У зв`язку з наведеним, суд має враховувати, що право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду

від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21 (адміністративне провадження № К/9901/43626/21) та від 18 лютого 2022 року у справі № 380/893/20 (адміністративне провадження № К/9901/37301/21).

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частин другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Суд апеляційної інстанції установив, що в серпні 2023 року АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу на рішення місцевого суду.

За подання апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» сплатило судовий збір у розмірі 38 666,25 грн, що підтверджується меморіальним ордером від 26 липня 2023 року № .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 серпня 2023 року поновлено АТ «Сенс Банк» строк на апеляційне оскарження рішення Кіровського районного суду м. Дніпопетровська від 05 липня 2023 року, апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк у десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків.

Роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали апеляційну скаргу буде повернуто.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

28 серпня 2023 року АТ «Сенс Банк» на виконання ухвали суду надало клопотання про відкриття апеляційного провадження з додатковими поясненнями щодо суми сплаченого ними під час звернення з апеляційною скаргою судового збору, в якому зазначено, що судовий збір за вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки обраховується, виходячи з вартості заставного майна. Оскільки згідно з висновком вартість майна становить 1 553 100 грн, тому судовий збір при поданні апеляційної скарги становить саме 38 666,25 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 серпня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Сенс Банк» визнано неподаною та повернено особі, яка її подала, на підставі статей 185, 357 ЦПК України.

Верховний Суд погоджується із зазначеним висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Предметом позову у цій справі є звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 085/М/13-7 від 25 липня 2007 року, що станом на 21 липня 2022 року становить 462 252,76 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 16 903 936,28 грн, шляхом проведення прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Зі змісту ухвал суду апеляційного суду вбачається, що апеляційний суд виходив із того, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки має оплачуватися судовим збором, виходячи із грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 (провадження № 12-36гс20) зазначила, що «порядок сплати та розміри ставок судового збору встановлено Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

У преамбулі цього Закону зазначено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент звернення позивача з позовом) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 пункту 2), а позовної заяви немайнового характеру - 1 прожитковий мінімум для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 2).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 162, пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18)» (пункти 49-56 постанови).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) вказано: «За пунктом 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

За статтею 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Таким чином, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов» (пункти 8.11-8.13 постанови).

У позовній заяві про звернення стягнення на предмет іпотеки, поданій до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 04 серпня 2022 року, позивач визначив ціну позову в розмірі 1 553 100, 00 грн, що становить вартість предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , відповідно до висновку про вартість майна від 18 липня 2022 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Незалежна експертна компанія» на замовлення АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк»).

Водночас сума заборгованості за договором кредиту № 085/М/13-7 від 25 липня 2007 року станом на 21 липня 2022 року становить 462 252,76 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку становить 16 903 936,28 грн.

АТ «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , у рахунок погашення зазначеної вище суми кредитної заборгованості.

Суд апеляційної інстанції під час вирішення питання про сплату АТ «Сенс Банк» судового збору навів в ухвалі від 18 серпня 2023 року про залишення без руху апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18), та правильно застосував пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України і положення статті 4 Закону України «Про судовий збір», при цьому взявши до уваги під час розрахунку суми судового збору розмір кредитної заборгованості, в рахунок погашення якої АТ «Сенс Банк» просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Виходячи з наведеного, колегія суддів звертає увагу, що у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок кредитної заборгованості судовий збір обраховується із суми заборгованості, в рахунок якої позивач просить звернути стягнення.

Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18), від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22 (провадження № 12-33гс23) та у постанові Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі № 2-3262/11 (провадження № 61-8121св21).

Отже, висновки апеляційного щодо ненадання доказів сплати АТ «Сенс Банк» судового збору, виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов, та наявності підстав для повернення апеляційної скарги відповідно до положень статті 357 ЦПК України є законними та обґрунтованими.

Щодо доводів касаційної скарги за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України

У касаційній скарзі АТ «Сенс Банк» зазначав, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, в оскаржуваній ухвалі не врахував правові висновки Верховного Суду викладені у постановах від 14 травня 2019 року № 904/592/18, від 07 серпня 2019 року № 907/628/17, від 02 жовтня 2019 року № 307/23/18, від 11 червня 2020 року № 917/1369/17, від 12 серпня 2021 року № 913/680/17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року № 907/9/17, колегія суддів сприймає критично і відхиляє як нерелевантні з огляду на таке.

У справі № 904/592/18 Верховний Суд розглянув спір за позовом Національного банку України до ПрАТ «Жовтоводський м`ясопродкомбінат», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива», про звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановою Верховного Суду від 14 травня 2019 року судові рішення скасовано, а справу передано на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Тобто у цій справі Верховний Суд не викладав висновку щодо застосування норм права.

У справі № 907/628/17 Верховний Суд розглянув спір за позовом Національного банку України до ПрАТ «Берегівський м`ясокомбінат» третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Постановою Верховного Суду від 07 серпня 2019 року касаційне провадження закрито на тій підставі, що вимоги ПрАТ «Берегівський м`ясокомбінат» про перегляд рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не були предметом апеляційного оскарження.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 307/23/18 (провадження № 61-38218св18) зазначено, що наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Разом із тим правовідносини у цій справі та у справі, яка переглядається, не є подібними, оскільки у справі № 307/23/18, де ТОВ «Українська факторингова компанія» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, у якому просило визнати ТОВ «Українська факторингова компанія» належним іпотекодержателем, визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належними іпотекодавцями та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку, вирішувалося питання чи є майновою (немайновою) вимога товариства про визнання його належним іпотекодержателем. Що впливало на визначення ціни позову у справі (вартісної оцінки матеріально-правової вимоги).

У справі № 917/1369/17 Верховним Судом розглянуто спір за позовом Національного банку України ПАТ «Пирятинський м`ясокомбінат», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ПАТ «Комерційний банк «Фінансова ініціатива» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Верховний Суд у постанові від 11 червня 2020 року зазначив, що позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов. Аналогічної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18), підстав для відступу від якої суд не вбачає. З урахуванням викладеного Верховний Суд вказав, що обґрунтованим є висновки судів попередніх інстанції щодо майнового характеру заявлених вимог та необхідності визначення розміру судового збору за їх подання, виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов. У цій справі Верховний Суд виснував, що доводи заявника в означеній частині щодо немайнового характеру заявлених вимог та ставки сплати судового збору є безпідставними та такими, що ґрунтуються на помилковому розумінні норм права.

У справі № 913/680/17 Верховним Судом розглядався спір за позовом Національного банку України до спільного підприємства «Айдар-Ан-М`ясо», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - ПАТ «Комерційний Банк «Фінансова ініціатива» про звернення стягнення на предмет іпотеки. Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2021 року, скасовуючи додаткове рішення Господарського суду Луганської області від 19 березня 2021 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 03 червня 2021 року, із посиланням на постанову Великої Палати від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) зазначив, що зміст заявленої вимоги про звернення стягнення на майно ґрунтується на наявності грошових вимог позивача до відповідача на підставі окремого договору, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно мають вартісну оцінку, мають майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Отже, під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження та сплати АТ «Сенс Банк» судового збору апеляційний суд в ухвалі від 18 серпня 2023 року про залишення без руху апеляційної скарги АТ «Сенс Банк» правильно керувався правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 (провадження № 12-76гс18), та правильно застосував пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України і положення статті 4 Закону України «Про судовий збір», що спростовує доводи касаційної скарги АТ «Сенс Банк» у цій частині.

У справі, яка переглядається, колегія суддів Верховного Суду не встановила порушень норм матеріального та процесуального права судом апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, оцінка яких надана судом апеляційної інстанції як судом факту, а суд касаційної інстанції як суд права позбавлений повноважень встановлювати фактичні обставини справи, досліджувати докази та надавати їм оцінку.

Інші доводи касаційної скарги на правильність рішення суду не впливають та їх не спростовують.

За таких обставин касаційна скарга АТ «Сенс Банк» задоволенню не підлягає, а ухвала Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року підлягає залишенню без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних підстав (частина друга статті 410 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 09 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. М. Фаловська Судді: В. М. Ігнатенко С. О. Карпенко А. С. Олійник В. В. Сердюк