Провадження № 2-з/524/48/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м.Кременчук

Суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Алексашина Н.С., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданої до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 до пред`явлення позову до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 , заборони вчиняти будь-які дії та накладення арешту на автомобіль NISSAN QASHQAI реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 подану заяву обґрунтовує тим, що вказане майно набуте у шлюбі. Наразі на розгляді Московського районного суду м.Харкова перебуває заява про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Заявник зазначає, що право власності на спірне майно зареєстроване за ОСОБА_2 , яка вважає його особистою власністю і не бажає ділити, хоча заявник забезпечував родину і на його кошти придбавалось рухоме та нерухоме майно. В приватній розмові ОСОБА_2 неодноразово повідомляла заявнику, що має намір продати автомобіль та нерухоме майно без його згоди.

Заявник посилається на те, що є інвалідом І групи, інвалідність встановлена безтерміново, і є ризик, що ОСОБА_2 може скористатися його безпорадним станом та продати спільно придбане у шлюбі майно.

Пропозиції щодо зустрічного забезпечення позову у заявника відсутні.

Ознайомившись з поданою заявою та доданими документами, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Зважаючи на те, що подана заява стосується забезпечення позову про поділ нерухомого майна, а саме, квартири розташованої у м.Кременчуці, то на неї поширюються правила виключної підсудності, передбачені ст.30 ЦПК України.

Згідно вказаної статті позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, заява підсудна Автозаводському районному суду міста Кременчука, оскільки спірне нерухоме майно розташоване по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Стаття 150 ЦПК України встановлює перелік видів забезпечення позову. Зокрема, згідно п.1 ч.1 вказаної статті позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі N 914/1570/20).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N 381/4019/18).

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. (див. п.47 постанови ВП ВС від 24 квітня 2024 року у справі №754/5683/22)

З доданих до заяви про забезпечення позову матеріалів убачається, що заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 06.06.2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Разом з тим, згідно наданих документів спірна квартира, розташована у АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності внаслідок приватизації згідно із ЗУ «Про приватизацію державно-житлового фонду», що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 28 жовтня 2014 року.

Водночас слід звернути увагу на те, що згідно п.4 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Законом України від 11 січня 2011 року № № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, зазначену норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, ч.5 ст. 61 СК України виключено. Проте кодекс доповнено, зокрема п.4 ч.1 ст. 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

За таких обставин лише у період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте одним з подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового Фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. У інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового Фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.

Вказаний висновок, зокрема, наведено у постанові КЦС ВС від 15 лютого 2023 року у справі 201/6987/20.

З огляду на викладене, заявником не наведено обставин, які б давали підстави вважати, що набута 28 жовтня 2014 року ОСОБА_2 в порядку приватизації у власність квартира належить до об`єкту спільного сумісного майна подружжя та щодо неї виникли спірні правовідносини.

Відтак, суд не знаходить підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану квартиру.

Що стосується спірного автомобіля NISSAN QASHQAI реєстраційний номер НОМЕР_1 , то згідно доданої копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу його власником зазначена ОСОБА_2 з 20.01.2021 року. Середня ринкова власність вказаного автомобіля згідно доданого висновку автотоварознавчого дослідження на дату оцінки 02.08.2024 складає 662750 грн.

Зважаючи на те, що вказаний автомобіль придбано в період перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у шлюбі, є достатні підстави вважати, що воно може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і між сторонами дійсно наявний спір щодо його поділу. Невжиття заходу забезпечення позову щодо вказаного автомобіля може призвести до порушення прав позивача, істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Враховуючи наведене, заява про забезпечення позову підлягає задоволенню частково.

Зважаючи на існування ризику відчуження майна, яке є предметом спору, суд вважає за доцільне задовольнити заяву про забезпечення позову в частині накладення арешту на автомобіль NISSAN QASHQAI реєстраційний номер НОМЕР_1 . Такий вид та спосіб забезпечення, на думку суду, є співмірним та достатнім для забезпечення позову. При цьому, враховуючи, що автомобіль є неподільною річчю, часткове накладення арешту на нього не допускається.

Водночас, заява про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру, розташовану у у АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.30, 149-153, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2016 року випуску, чорного кольору, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 20.01.2021 року) шляхом заборони його відчуження, передачі в користування третім особам, внесення як внеску до статутного капіталу юридичних осіб.

Відмовити у накладенні арешту на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 в порядку приватизації згідно свідоцтва про право власності на житло, видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської ради згідно з розпорядженням від 28 жовтня 2014 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 ЦПК України.

Згідно частини 4 статті 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .

Суддя Н.С. Алексашина