Справа № 127/8148/24
Провадження № 2/127/997/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 після смерті свого батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до приватного нотаріуса для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100, та земельної ділянки площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101, за адресою: АДРЕСА_1 .

На заяву позивачки про видачу свідоцтв на право на спадщину на відповідні земельні ділянки приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. було винесено постанову від 16.09.2023 №189/02-31, якою вирішено відмовити ОСОБА_1 у видачі на її ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100, та на частку земельної ділянки площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101, за адресою: АДРЕСА_1 з посиланням на те, що оскільки один із співвласників вищезазначених земельних ділянок помер і визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, отже не можна визначити склад спадкового майна та видати свідоцтва про право на спадщину за законом.

Крім того, позивачка зазначає, що відповідно до договору про поділ спадкового майна від 12.09.2023 між позивачем та її рідним братом ОСОБА_3 вирішено, що до неї в порядку спадкування переходить частка земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100, та земельної ділянки площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101, за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх майнових прав.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.03.2024 року прийнято справу до розгляду у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Марини Владиленівни (21001, м. Вінниця, вул. Замостянська, 37/18) належним чином завірені копію спадкових справ: №16/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.07.2024 року на адресу суду приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Мариною Владиленівною надіслано належним чином завірена копія спадкової справи №16/2023, заведеної після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18.07.2024 року в підготовчому судовому засіданні на підставі ухвали суду за заявою представника позивача адвоката Тимощука Є.С. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування та встановлення порядку користування земельними ділянками залишено без розгляду в частині встановлення порядку користування земельними ділянками.

Ухвалою суду від 18.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені ними позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заявлених позивних вимог.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, при ухваленні судового рішення в даній цивільній справі не заперечує проти заявлених позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 являється спадкоємицею ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та претендує на отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100, та земельної ділянки площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору про поділ спадкового майна від 12.09.2023 між позивачем та її рідним братом ОСОБА_3 вирішено, що до неї в порядку спадкування переходить частка земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100, та земельної ділянки площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до спадкової справи № 16/2023 відкритої 13.03.2023 року, приватному нотаріусу Вінницького МНО Ткачук М.В., позивачем разом із заявою про прийняття спадщини за законом, були пред`явлені документи, що підтверджують право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 371845, виданий секретарем Вінницької міської ради 24.11.2006 року, на підставі рішення ВМР 3 сесії 5 скликання від 04.07.2006 року № 251, зареєстрований Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 24.11.2006 року в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за №11, земельну ділянку площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101: Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 371847, виданого секретарем Вінницької міської ради 24.11.2006 року, на підставі рішення ВМР 3 сесії 5 скликання від 04.07.2006 року № 251, зареєстрований Вінницьким міським управлінням земельних ресурсів 24.11.2006 року в Книзі записів реєстрації Державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 13, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності (без визначення часток кожного співвласника).

На заяву позивачки про видачу свідоцтв на право на спадщину на відповідні земельні ділянки приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. було винесено постанову від 16.09.2023 №189/02-31, якою вирішено відмовити ОСОБА_1 у видачі на її ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100, та на частку земельної ділянки площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101, за адресою: АДРЕСА_1 з посиланням на те, що оскільки один із співвласників вищезазначених земельних ділянок помер і визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, отже не можна визначити склад спадкового майна та видати свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відтак, судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100 призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101 призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній сумісній власності померлого батька позивачки та ОСОБА_2 .

Отже, успадкувати вказане нерухоме майно позивачка позбавлена можливості, так як один із співвласників ОСОБА_4 , вищезазначених земельних ділянок помер і визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, отже нотаріус не може визначити склад спадкового майна та видати свідоцтва про право на спадщину за законом.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 8 ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, що підлягає реєстрації (крім земельної ділянки), може бути видане уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування спадкоємцям першої та другої черги за законом (як у випадку спадкування ними за законом, так і у випадку спадкування ними за заповітом) і за правом представлення на підставі правовстановлюючих документів та довідки зазначеного органу місцевого самоврядування з викладенням характеристики будівлі, на яку видається свідоцтво.

Відповідно до п. 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

У відповідності до ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї.

Позивач, як спадкоємиця першої черги звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_4 , на підставі якої була заведена спадкова справа № 16/2023.

Також, між позивачем та її рідним братом ОСОБА_3 , який такоє є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 12.09.2023 року було укладено договір про поділ спадкового майна.

Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. від 16.09.2023 №189/02-31, позивачу ОСОБА_1 вирішено відмовити у видачі на її ім`я свідоцтв про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100, та на частку земельної ділянки площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101, за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки один із співвласників вищезазначених земельних ділянок помер і визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, отже не можна визначити склад спадкового майна та видати свідоцтва про право на спадщину за законом.

Земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер: :03:021:0100 призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та земельна ділянка площею 0,0884 га, кадастровий номер :03:021:0101 призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час перебуває у спільній сумісній власності померлого батька позивачки та ОСОБА_2 .

Згідно ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (ч. 1 ст. 88 Земельного кодексу України).

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо.

Як встановлено в ході судового розгляду між батьком позивачки за його життя та відповідачем по справі ОСОБА_2 було встановлено фактичну рівність часток у спірних земельних ділянках, що відображається на кадастровому плані виготовленому Центральною регіональною філією ДП «Укр ДАГП» від 05.01.2024 року.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Доказів на спростування викладених позивачами обставин, щодо фактичного набуття права власності їх покійним батьком спірної квартири, відповідачем суду не надано, а судом самостійно не здобуто.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як роз`яснено в п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки входить до складу спадщини, а позивач як спадкоємиця, яка прийняла спадщину, а відтак суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі та визнає за визнає у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 га (кадастровий номер :03:021:0100), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та визнає у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення садівництва, загальною площею 0,0884 га, (кадастровий номер :03:021:0101), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 133, 137, 141, 235, 263, 264, 352, 354-355 ЦПК України, Законом України «Про нотаріат», ст.ст.316, 321,328, 384, 392, 1216, 1218, 1261, 1296, 1297,1298 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування задовольнити.

Визнати у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1 га (кадастровий номер :03:021:0100), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку земельної ділянки для ведення садівництва, загальною площею 0,0884 га, (кадастровий номер :03:021:0101), розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники судового розгляду:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідоме, зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання АДРЕСА_4 .

Суддя: