Справа № 161/1204/24
Провадження № 2/161/1442/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Пахолюка А.М.

при секретарі Мельник М.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середньомісячного доходу за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (далі - АТ «Волиньгаз») про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середньомісячного доходу за час затримки розрахунку при звільненні.

Свої вимоги, враховуючи додаткові пояснення, обґрунтовує тим, що з 2018 року його прийнято на посаду директора з капітального будівництва АТ «Волиньгаз», а у 2022 році обрано членом Правління товариства, у зв`язку з чим, між ним та відповідачем укладено контракт з членом Правління АТ «Волиньгаз» від 23.06.2022 року.

Вказує на те, що згідно наказу (розпорядження) №1888-к/тр від 20.10.2023 року про припинення трудового договору (контракту), його звільнено з посади директора з капітального будівництва на підставі п. 5 ст. 41 Кодексу законів про працю України та вирішено виплатити компенсацію за 65 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та вихідну допомогу, згідно ст. 44 КЗпП України.

Зазначає, що при звільненні відповідачем йому було нараховано 1515628,45 грн., з яких: 30000 грн. оклад за період із 01.10.2023 року по 23.10.2023 року, 128646 грн. оплата відпустки за 14 днів жовтня 2023 року, 194,71 грн. індексація зарплати, 985659,84 грн. вихідна допомога, 371127,90 грн. компенсація відпустки та з вирахуванням обов`язкових платежів, йому фактично було виплачено 1214714,21 грн.

Вважає, що відповідач при розрахунку суми вихідної допомоги та компенсації відпустки порушив вимоги Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, оскільки, при здійснені таких розрахунків, не взяв до уваги премію за результатами діяльності товариства за перші чотири місяці 2023 року в розмірі 1242240 грн., що була нарахована та виплачена йому у травні 2023 році, відтак не в повному обсязі здійснив розрахунок при звільнені.

Посилаючись на проведений ним розрахунок, вказує, що вихідна допомога мала б складати 1304208,54 грн., тобто недоплаченою лишилася допомога в розмірі 318548,70 грн., компенсація за 65 днів невикористаної частини основної щорічної відпустки 549840,20 грн., недоплата в розмірі 151191,95 грн.

Крім того, вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та виходячи з проведених ним розрахунків має складати 317043,35 грн.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в свою користь 786785 грн., з яких: 318548,70 грн. вихідної допомоги, 151191,95 грн. компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки, 317044,35 грн. середньомісячного доходу за час затримки при звільнені.

У відзиві на позовну заяву, запереченнях на додаткові пояснення, відповідач вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, оскільки, наведений у позовній заяві розрахунок заборгованості не відповідає дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Зокрема, при проведенні остаточного розрахунку із позивачем мало бути розраховано (обчислено) середньомісячний розмір заробітної плати ОСОБА_3 , що і було зроблено АТ «Волиньгаз» та не заперечувалося самим позивачем. Разом з тим, на думку відповідача, цілком підставно при визначені середньомісячного розміру заробітної плати, не було включено розмір одноразової премії (заохочення) за 4 місяці 2023 року, що згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, належить до інших заохочувальних та компенсаційних виплат та не включається до розміру заробітної плати, що береться до уваги при розрахунку середньої заробітної плати.

Крім того, зазначає, що саме призначення та виплата одноразових премій членам Правління за перші чотири місяці 2023 року було здійснено з порушенням норм Закону України «Про акціонерні товариства», оскільки, рішення Наглядової ради товариства, оформлене протоколом №12/05-2023 року від 12.05.2023 року про виплату Голові та членам Правління товариства премії, не набрало відповідної кількості голосів, тому його не можна вважати прийнятим та посилатись при розрахунку вихідної допомоги.

Відтак, вважає, що у товариства відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем з приводу розрахунків, належних при звільненні, та за період затримки виплат з 20.10.2023 року по 25.10.2023 року відповідачем було виплачено відповідну компенсацію позивачу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

Протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.03.2024 року підготовче судове засідання закрито, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, додаткових поясненнях. Просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, запереченнях на додаткові пояснення. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що наказом (розпорядженням) №22-К від 18.01.2018 року про прийняття на роботу, ОСОБА_3 прийнятий директором з капітального будівництва ПАТ по газопостачанню та газифікації «Волиньгаз» (а.с. 15).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до рішення Наглядової ради Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», оформленого Протоколом засідання Наглядової ради №25/05-2022 від 25 травня 2022 року ОСОБА_3 директора з капітального будівництва обрано до складу Правління товариства, у зв`язку з чим, 23.06.2022 року між АТ «Волиньгаз» в особі голови правління та ОСОБА_3 (працівник) підписано контракт з членом Правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» (далі контракт), за яким ОСОБА_3 приймається (наймається) на роботу в Товариство до складу Правління: членом Правління Товариства на посаду Директора з капітального будівництва відповідно до рішення Наглядової ради Товариства від 22 травня 2022 року (протокол №25/05-2022) (а.с. 16-19).

Розділом 6 контракту врегульовано порядок оплати праці та організації роботи працівника (а.с. 18).

Згідно з п. 6.1, 6.2 контракту за виконання обов`язків, передбаченим цим контрактом, працівнику встановлюється щомісячна винагорода (надалі «Посадовий оклад») у розмірі, визначеному в Додатку до цього контракту. Додаткові виплати при виконання працівником обов`язків, передбачених цим контрактом, встановлюються сторонами в Додатку до цього контракту (а.с. 18).

Разом з тим, 23.06.2022 року між АТ «Волиньгаз» в особі голови правління та ОСОБА_3 підписано додаток до контракту з Членом Правління Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» від 23.06.2022 року (а.с. 20).

За змістом п. 1 вказаного додатку до контракту за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику встановлено щомісячний посадовий оклад у розмірі 110 000 грн. (а.с. 20).

Сторони встановили, що в розмірі посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена Правління Товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику (п. 2 додатку до контракту) (а.с. 20).

Пунктами 3-8 додатку до контракту сторони узгодили порядок та строк виплати річної премії, розмір якої згідно пункту 5 додатку сторонами визначено у 440 000 грн., що складає 100% всього розміру річної премії (а.с. 20).

Згідно пункту 9 додатку до контракту сторонами визначено, що працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення), за рішенням Наглядової ради Товариства (а.с. 20).

Судом встановлено, що 12.05.2023 року Наглядовою радою АТ «Волиньгаз» затверджено Протокол №12/05-2023, згідно якого, вирішено виплатити Голові та членам Правління Товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року в наступному розмірі, зокрема: директору з капітального будівництва 1242240 грн.

Згідно наказу Голови Правління №80-ОП від 18.05.2023 року «Про виплату премії працівникам АТ «Волиньгаз» нараховано та виплачено, зокрема ОСОБА_3 премію за підсумками роботи товариства за січень-квітень 2023 року, з вирахуванням обов`язкових платежів в розмірі 987580,80 грн.(а.с. 23-24, 28-29).

Оцінюючи зазначені письмові докази, суд відхиляє за безпідставністю доводи представника відповідача щодо незаконності виплаченої премії позивачу у травні 2023 року, у зв`язку із відсутністю кворуму Наглядової ради, оскільки, станом на час розгляду даної справи в суді, стороною відповідача не було надано будь-яких доказів оскарження протоколу №12/05-2023 від 12.05.2023 року та його скасування у встановленому законом порядку. Крім того, роботодавцем вчинено дії на виконання зазначеного рішення наглядової ради, тобто визнано правомірність дій Наглядової ради.

Водночас, правомірність протоколу №12/05-2023 від 12.05.2023 року, на підставі якого, позивачу виплачена премія у 2023 році не є предметом доказування у даній справі, а сам факт звернення до правоохоронних органів з приводу дій попереднього керівництва АТ «Волиньгаз» щодо виплати премії позивачу без належного судового рішення з цього приводу, не підтверджує незаконність таких дій.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом №1888-к/тр (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) від 23.10.2023 року ОСОБА_3 , директора з капітального будівництва, звільнено з 23.10.2023 року на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України (у зв`язку з розірванням трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку припинення повноважень посадових осіб) (а.с. 25).

Доручено виплатити працівнику компенсацію за 65 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки та вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпП України (шість середньомісячних заробітних плат) (а.с. 25).

Як вбачається з розрахункового листа за жовтень 2023 року ОСОБА_3 нараховано при звільнені 1530562,69 грн., з яких: 30000 грн. оклад за період із 01.10.2023 року по 23.10.2023 року, 128646 грн. оплата відпустки за 14 днів жовтня 2023 року, 194,71 грн. індексація зарплати, 985659,84 грн. вихідна допомога, 371127,90 грн. компенсація відпустки, та з вирахуванням обов`язкових платежів, фактично виплачено 1214714,21 грн. (а.с. 26, 85).

Крім того, 25.10.2023 року позивачу було виплачено середній заробіток за час затримки розрахунку у жовтні 2023 року за період з 20.10.2023 року по 25.10.2023 року в сумі 14934,24 грн. (а.с. 89).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 , посилається на те, що відповідачем не вірно розраховано середньоденну заробітну плату для визначення розміру вихідної допомоги та компенсації відпустки за розрахунковий період, оскільки, для її визначення не врахував премію в розмірі 1242240 грн., що була нарахована та виплачена йому у травні 2023 році встановлена за перші чотири місяці роботи 2023 року.

Однак, суд не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разi спору про розмір сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що «належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо)».

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А І групи.

Відтак, у разі спору про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі - Порядок) (в редакції, чинній станом на день звільнення позивача).

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема: надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами) (далі відпустка), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; виплати вихідної допомоги.

Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Перелік виплат, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати врегульовано Розділом ІІІ Порядку.

Так, згідно з п. 3 Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період. Якщо період, за який нараховано премію чи іншу заохочувальну виплату, працівником відпрацьовано частково, під час обчислення середньої заробітної плати враховується сума у розмірі не більше фактично нарахованої суми премії чи іншої заохочувальної виплати.

При обчисленні середньої заробітної плати для оплати за час відпусток або компенсації за невикористані відпустки, крім зазначених вище виплат, до фактичного заробітку включаються виплати за час, протягом якого працівнику зберігається середній заробіток (за час попередньої щорічної відпустки, виконання державних і громадських обов`язків, службового відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); о) грошова винагорода за сумлінну працю та зразкове виконання службових обов`язків.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Отже, за змістом Порядку №100 (чинного на момент здійснення виплат позивачу) при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані (за механізмом, визначеним Абзацом третім пункту 3 Порядку).

Як встановлено судом, за умовами контракту від 23.06.2023 року, укладеного між позивачем та відповідачем, за виконання обов`язків, передбаченим цим контрактом, працівнику встановлюється щомісячна винагорода (далі - посадовий оклад) у розмірі, визначеному в додатку до цього контракту (пункт 6.1 Контракту) (а.с. 16-19).

Додаткові виплати при виконання працівником обов`язків, передбачених цим контрактом, встановлюються сторонами в додатку до цього контракту.

За умовами додатку до контракту від 23.06.2023 року, укладеного між сторонами, за виконання обов`язків, передбачених контрактом, працівнику встановлено щомісячний посадовий оклад у розмірі 110 000 грн. (п. 1 додатку до контракту) (а.с. 20).

Сторони одночасно обумовили, що в розмірі посадового окладу працівника вже враховані ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена Правління Товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику (п. 2 додатку до контракту) (а.с. 20).

Отже, за умовами контракту у розмір посадового окладу позивача вже включено ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність його роботи (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і чітко зазначено, що в подальшому ці види заохочення не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику.

Крім того, п. 5 додатку до контракту сторони узгодили розмір річної премії позивача у 440 000 грн., та за рішенням Наглядової ради АТ «Волиньгаз» від 31.01.2023 року, у розмірі 601362 грн., була виплачена позивачу у лютому 2023 року.

Також, п. 9 додатку до контракту сторонами визначено, що працівнику можуть сплачуватись інші місячні премії (заохочення), за рішенням Наглядової ради Товариства (а.с. 20).

Таким чином, у спірних відносинах сторонами чітко обумовлено конкретний розмір посадового окладу позивача у 110000 грн. (де вже враховано ті види матеріального заохочення, що відображають характер та інтенсивність роботи члена Правління Товариства (режим роботи, виконувані функції, робоче навантаження, минулі досягнення, відпрацьований стаж, професійну майстерність тощо), і які в подальшому не можуть бути додатково нараховані (виплачені) працівнику); також встановлено розмір річної премії позивача у 440 000,00 грн.

Натомість, у п. 9 додатку до контракту передбачено можливість виплати працівнику інших місячних премій (заохочень), за рішенням Наглядової ради Товариства, тобто без деталізації порядку, підстав та умов, а також періодичності (систематичності) таких виплат.

Відтак, в даному випадку, суд вважає, що передбачені п. 9 додатку до контракту виплати, є одноразовими виплатами (премії, заохочення) за певних умов, які, з огляду на відсутність будь-якої деталізації, не характеризуються постійним характером та систематичністю.

За змістом протоколу Наглядової ради Відповідача №12/05-2023 від 12.05.2023 року було вирішено виплатити Голові та членам Правління Товариства премію (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року в наступному розмірі, зокрема: директору з капітального будівництва 1242240 грн. (а.с. 21).

Будь-яких інших посилань на підстави (передумови) виплати такої премії, її характер, вказаний протокол не містить.

Суд також звертає увагу на Інструкцію зі статистики заробітної плати, що затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 (далі - Інструкція № 114/8713), відповідно до п. 1.3 якої для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Згідно п. 2.3. Інструкції № 114/8713 інші заохочувальні та компенсаційні виплати включають винагороди та премії, які мають одноразовий характер, компенсаційні та інші грошові й матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, виплати, які здійснює роботодавець на користь працівника, і які однаково іменовані «премія», можуть належати до додаткової заробітної плати, або ж до інших заохочувальних і компенсаційних виплат у структурі заробітної плати.

З огляду на періодичність виплати премій (заохочень) розрізняють виплати, які мають одноразовий та систематичний характер.

До додаткової заробітної плати включаються премії та винагороди, що мають систематичний характер їх виплати, та враховуються при розрахунку середнього заробітку у всіх випадках його збереження за працівником, зокрема, у разі затримки роботодавця у проведенні остаточного розрахунку у день звільнення працівника.

Винагороди (премії), що мають одноразовий характер, одноразові заохочення, у структурі заробітної плати належать до «інших заохочувальних та компенсаційних виплат» та не включаються до розміру заробітної плати, що береться до уваги при розрахунку середньої заробітної плати у разі її збереження.

У даному випадку, порядок виплати премій працівникам АТ «Волиньгаз» врегульовано Положенням про оплату праці, затвердженого рішенням засідання Правління від 27.02.2023 року №27/о2-23 (далі - Положення про оплату праці) та Колективного договору АТ «Волиньгаз» на 2019-2023 роки (далі Колективний договір) (а.с. 73-84).

За змістом п.п. 4.2.2.21. Положення про оплату праці та п.2.6. Колективного договору в їх системному зв`язку, періодичні премії (квартальні, річні) не нараховуються працівникам, оплата праці яких визначена контрактами (а.с.76), а преміальні виплати таким працівникам залежать від оцінки роботи працівника та фінансових результатів роботи підприємства (а.с.82 зворот).

В ході розгляду справи судом встановлено, що виплачена позивачу у травні 2023 року премія у розмірі 1242240 грн. більше не виплачувалася ні позивачу, ні іншим працівникам у попередні роки діяльності товариства. Вказану обставину підтвердили сторони в судовому засіданні.

Отже, в даному випадку, суд вважає, що премія (заохочення) за перші чотири місяці 2023 року, встановлена позивачу протоколом №12/05-2023 засідання Наглядової ради АТ «Волиньгаз» від 12.05.2023 року відноситься до передбачених підпунктом «б» пункту 4 Порядку №100 одноразових виплат (перелік яких в даному пункті не є вичерпним), тобто виплат, які не включаються при обчисленні середньої заробітної плати, оскільки, періодичність виплати такого виду премії не встановлена жодним із локальних актів АТ «Волиньгаз», а сама премія не виплачувалася будь-кому із працівників за попередні періоди роботи підприємства.

Враховуючи зазначене, доводи представника позивача про необхідність включення отриманої ОСОБА_4 у травні 2023 року премії у розмірі 1242240 грн. до розрахунку його середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки та вихідної допомоги при звільненні не ґрунтуються на вимогах закону.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку та включення до розрахунку вихідної допомоги та компенсації відпустки при звільненні, премії (заохочення), що була нарахована та виплачена позивачу за перші чотири місця роботи 2023 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача, а тому до стягнення з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 44, 47, 83, 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, Інструкції зі статистики заробітної плати, що затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» про стягнення вихідної допомоги, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середньомісячного доходу за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз», , адреса місцезнаходження: м. Луцьк, вул. Івана Франка, 12.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Пахолюк А.М.