Справа № 464/3641/23
пр.№ 2/464/25/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2024 Сихівський районний суд міста Львова

у складі: головуючого судді Дулебка Н.І.,

за участі: секретаря судового засідання Шманько О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вона разом з батьком ОСОБА_3 , сестрою ОСОБА_5 та племінницею ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі також проживає та зареєстрована її дочка ОСОБА_7 . Крім цього, в квартирі зареєстрований, але не проживає, її колишній чоловік ОСОБА_2 , шлюб з яким розірвано 19.04.2019. Вказала, що у 2018 році відповідач залишив спірну квартиру та повернувся проживати до себе додому. Відтоді ОСОБА_2 за вищевказаною адресою не з`являвся, у квартирі відсутні одяг, особисті речі та документи останнього, будь-яких витрат по утриманню квартири, в т.ч. по оплаті комунальних послуг, він не несе. Проте, незважаючи на те, що відповідач більше п`яти років не проживаєу квартирі АДРЕСА_1 та не є членом її сім`ї, останній відмовляється добровільно скасувати свою реєстрацію у цій квартирі. Зазначила, що реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі створює власникам перешкоди в користуванні та розпорядженні таким майном.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, просила суд позов задовольнити та не заперечила проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 та треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 19.01.2024 провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України під час воєнного стану. Постановою Львівського апеляційного суду від 07.06.2024 таку ухвалу скасовано, справу направлено для продовження розгляду.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивачки щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 13.05.2010, виданим Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради (а.с.25).

Згідно з відомостями з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №122625 від 22.05.2023 та даними будинкової книги, за вищевказаною адресою, окрім співвласників, зареєстровані дочка позивачки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 20-24).

Положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За умовами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в шлюбі, який рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19.04.2019 розірвано.

Як видно з актів ЛКП «Дністер» від 30.05.2019, 15.08.2019, 20.11.2019, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , проте в такій не проживає (а.с. 14, 15, 16).

Згідно з актами ПП «Управляюча компанія «Дністер» №297 від 30.03.2023, №299 від 14.04.2023, №3, 06 від 03.05.2023, ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2017 року (а.с. 17, 18, 19).

Відповідач, який є колишнім чоловіком позивачки, за період реєстрації у вищевказаній квартирі самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, не набув.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що реєстрація відповідача у квартирі АДРЕСА_1 створює перешкоди позивачу у здійсненні права власності, а відтак наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог та визнання відповідача таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 073, 60 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення, а саме 09.09.2024.

Керуючись статтями 13, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 «в») витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 09.09.2024.

Головуючий Назарій ДУЛЕБКО