УХВАЛА

28 серпня 2024 року

місто Київ

Справа № 645/127/14-ц

Провадження № 14-101зц24

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Погрібного С. О.,

суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Гриціва М. І., Єленіної Ж. М., Желєзного І. В., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Кривенди О. В., Мазура М. В., Мартєва С. Ю., Пількова К. М., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А.,

ознайомилась із касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року та постанову колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

від 19 жовтня 2021 року

у справі за заявою Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачу майна до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, заінтересовані особи: Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, Житлово-кооперативне об`єднання «Простор»,

УСТАНОВИЛА:

1. Харківська міська рада у січні 2014 року звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова із заявою про визнання спадщини відумерлою та передачу майна до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

2. Рішенням від 15 травня 2014 року Фрунзенський районний суд м. Харкова заяву задовольнив. Суд визнав відумерлою спадщиною квартиру АДРЕСА_1 , що належала на праві власності ОСОБА_2 , та передав цю квартиру до комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

3. Не погодившись із таким рішенням, особа, яка не брала участі у розгляді справи, - ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернулася до суду з апеляційною скаргою, зазначивши, що оскаржуване судове рішення безпосередньо стосується її прав та інтересів.

4. Ухвалою від 20 листопада 2020 року Харківський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження, а ухвалою від 12 січня 2021 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 травня 2014 року.

5. Заявниця ОСОБА_1 у лютому 2021 року звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просила скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

6. Постановою від 19 жовтня 2021 року колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Судукасаційну скаргу ОСОБА_1 залишила без задоволення, ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року - без змін.

7. ОСОБА_1 23 липня 2024 року із застосуванням засобів поштового зв`язку подала до Великої Палати Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року та постанову колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року, ухвалити нове судове рішення про визнання за нею права власності на спірну квартиру.

8. Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що у прийнятті касаційної скарги потрібно відмовити та повернути її заявниці з урахуванням таких міркувань.

9. Згідно із частиною другою статті 6 і частиною другою статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та

у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10. Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який здійснює правосуддя як суд касаційної інстанції. У складі Верховного Суду діють, зокрема, Касаційний цивільний суд і Велика Палата Верховного Суду (частина перша статті 36, пунктами 1, 5 частини другої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

11. Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права (пункт 1 частини другої статті 45 згаданого Закону).

12. Судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

13. Право на касаційне оскарження та судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, визначені у статті 389 ЦПК України.

14. Порядок подання касаційної скарги врегульовано в ЦПК України. Зокрема,

у частині першій статті 391 ЦПК України врегульовано, що касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду.

15. Відповідно до змісту статей 393, 394 ЦПК України повноваженнями прийняти касаційну скаргу та відкрити касаційне провадження наділений

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду. Відкриття касаційного провадження передбачає перевірку правильності оформлення касаційної скарги та дотримання порядку її подання, у тому числі сплати судового збору та дотримання строків на касаційне оскарження.

16. Порядок передання справи до Великої Палати Верховного Суду передбачений у частинах третій - шостій статті 403 ЦПК України. Ці приписи викладено в параграфі 3 глави 2 розділу V «Касаційний розгляд» ЦПК України. Згідно із цими правилами саме після відкриття касаційного провадження, підготовки справи до касаційного розгляду та попереднього розгляду справи до Великої Палати Верховного Суду передається відповідна цивільна справа.

17. За змістом касаційної скарги, поданої до Великої Палати Верховного Суду, ОСОБА_1 не погоджується як із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, яким закрито апеляційне провадження, так і з постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року, якою ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року залишено без змін.

18. Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (окрім перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами відповідно до приписів глави 3 розділу V ЦПК України), тому що зазначені рішення є остаточними і подальшому оскарженню не підлягають, а також не передбачає самостійного вирішення питання про передачу Великій Палаті Верховного Суду на розгляд цивільної справи за межами повноважень, передбачених ЦПК України.

19. Відповідно через брак юридичних підстав для розгляду Великою Палатою Верховного Суду цієї касаційної скарги ОСОБА_1 у її прийнятті потрібно відмовити та повернути заявниці. Така відмова не порушує право ОСОБА_1 на доступ до суду, оскільки вона реалізувала право на оскарження судового рішення в судах апеляційної та касаційної інстанцій.

20. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

(далі - Конвенція) (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, параграф 36).

21. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання

з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland),

заява № 28249/95, параграф 53).

22. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоб порушувати саму сутність цього права. Також обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує «легітимну мету» і якщо немає «пропорційного співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства»

(Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, параграф 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства»

(Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, параграф 65).

23. Згідно з практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення суду, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (рішення від 09 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України», заява № 41984/98,

параграф 53).

24. Звернення до Великої Палати Верховного Суду з проханням про здійснення ще одного розгляду справи фактично спрямоване на перегляд рішень судів трьох інстанцій, коли не існує для цього визначеної процесуальним законом підстави. Такий перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 391, 393, 394, 403 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

У прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду касаційної скарги на ухвалу Харківського апеляційного суду від 12 січня 2021 року та постанову колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у цивільній справі за заявою Харківської міської ради про визнання спадщини відумерлою та передачу майна до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, заінтересовані особи: Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради, Житлово-кооперативне об`єднання «Простор», - відмовити та повернути її заявниці разом із доданими до касаційної скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. О. Погрібний

Судді: О. О. Банасько О. В. Кривенда

О. Л. Булейко М. В. Мазур

І. А. Воробйова С. Ю. Мартєв

М. І. Гриців К. М. Пільков

Ж. М. Єленіна О. В. Ступак

І. В. Желєзний І. В. Ткач

Л. Ю. Кишакевич О. С. Ткачук

В. В. Король В. Ю. Уркевич

С. І. Кравченко Є. А. Усенко