Справа №351/2349/19
Номер провадження №2/351/6/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Собка В.М. ,

за участі: секретаря - Григоращук В.І.,

представника позивача - Кошман І.В. ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

представника

відповідачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Снятині справу за позовом адвоката Кошман Ірини Вадимівни, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_4 із позовом до Снятинського районного суду Івано-Франківської області до ОСОБА_2 , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивувала тим, що 09.08.1997 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб про що виконкомом Тростянецької сільської ради Снятинського району, Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис № 5.

Адвокат Кошман І.В. зазначає, що відповідачу на праві приватної власності належить будинковолодіння в АДРЕСА_1 . В той же час за період перебування в шлюбі сторонами було здійснено вагомі капіталовкладення та поліпшення:

- проведено газопостачання до будинку, водопостачання; викопано криницю, вигрібну яму, поставлено насос,

-здійснено благоустрій прибудинкової території, зокрема огорожу, доріжки на подвір`ї,

-добудовано хліви, гараж;

-дійснено капітальний ремонт всього будинковолодіння, облаштовано санвузол, здійснено реконструкцію кімнат, тощо.

На підставі наведеного представник позивача просить суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача судові витрати.

З врахування збільшення позовних вимог, адвокат Кошман І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_4 просить здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити у власність сторонам по справі по частині будинку за адресою АДРЕСА_1 .

15.01.2020 року Вх.№ 263 від ОСОБА_2 через канцелярію суду надійшов відзив до поданого позову, в якому відповідачка зазначає, що позовні вимоги не визнає та вважає його безпідставним та не обґрунтованим. Також зазначає, вона та позивач зареєстрували шлюб 09.08.1997 року та згідно рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області 28.10.2019 року даний шлюб між ними розірвано. Вказує, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . Дане господарство було збудоване її батьками, закінчено будівництво повністю, включно з усіма ремонтами в середині будинку в 1995 року. Вказує на те що на даху будинку вибитий рік закінчення будівництва та його накриття, а саме 1993 рік. Жодних суттєвих капіталовкладень та поліпшень до належного їй житлового будинку, окрім косметичного ремонту трьох кімнат (побілка стін), за час шлюбу проведено не було. В будинку немає та ніколи не було газу, дровами опалюються тільки дві кімнати, немає ні туалету ні ванної кімнати, також немає і вигрібної ями. Вказує, що гараж та хлів добудований на подвір`ї було здійснено її за рахунок її батьків. Відповідач за весь час перебування у шлюбі працював приблизно два роки. Постійно зловживає спиртними напоями, з його вини у сторін виникають суперечки.

Позивачка зазначає, що за час перебування у шлюбі із відповідачем збільшення вартості будинку не відбулося. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

10.08.2021 року адвокат Юркевич Х.М. подала відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому збільшення таких вимог не визнала, зазначивши, що поданий перелік робіт, а саме проведення газопостачання, здійснення благоустрою, добудування хліву та гаражу, а також здійснення капітального ремонту домогосподарства, яке знаходиться в АДРЕСА_1 не відповідає дійсності, оскільки деякі роботи взагалі ніколи не були зроблені у вищевказаному будинку ні до, ні під час перебування сторін у шлюбі. Крім того, покращення, які були зроблені в будинку, аж ніяк не підпадають під визначення істотного збільшення вартості майна. Також адвокат Юркевич Х.М. зазначає, що згідно висновку експерта, складеного 29.07.2021 року ринкова вартість житлового будинку та господарських споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 , станом на момент дослідження становить 652354,00 грн. (шістсот п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.); ознак, які характерні прибудові хліва та гаражу за адресою АДРЕСА_1 не виявлено; під час проведення візуально-інструментального обстеження житлового будинку в АДРЕСА_1 системи газопостачання та ознак реконструкціії вищевказаного житлового будинку не виявлено; новостворений об`єм, що припадає на житловий будинок площею 183,4 кв. м. та господарські будівлі (огорожі, криниця, бетонна огорожа), розташованих в АДРЕСА_1 , складає 13,78%, що в грошовому еквіваленті становить - 151270 грн.; згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва у відповідності до вимог «Житлові будинки. Основні положення», здійснити виділ 6,89% будинковолодіння, що припадає на житловий будинко загальною площею 183,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 - технічно не можливий.

На підставі вищезазначеного просить у задоволені позову відмовити та стягнути із позивача на користь відповідачки судові витрати.

Представник позивача, адвокат Кошман І.В. в судовому засідання підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просила його та заяву про збільшення позовних вимог задоволити в повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні просила відмовити у позові позивача.

Адвокат Юркевич Х.М., яка діє в інтересах позивачки, в судовому засіданні проти заявлених вимог заперечила, зазначила, що позивач по даний час мешкає у спірному будинковолодінні, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями та абсолютно не оплачує жодних комунальних послуг. Просила у позовних вимогах відмовити повністю.

Із показів допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є сусідами позивача та відповідачки, слідує, що позивач здійснив малярні та штукатурні роботи по будинку, зробив підлогу, звів огорожу, літню кухню та криницю.

Відповідно до свідчень ОСОБА_10 , який є другом позивача встановлено, що останній робив ремонти в будинку.

Згідно свідчень ОСОБА_11 - мати позивача та ОСОБА_12 - батька відповідачки відомо, що позивач робив ремонти у будинку, збудував літню кухню та вимурував огорожу.

Свідок ОСОБА_13 , який являється дядьком відповідачки у судовому засіданні зазначив, що відповідачка будувала літню кухню, змурувала паркан, а він штукатурив її хату в середині.

Свідок ОСОБА_14 , в судовому засіданні зазначив, що у даному господарстві зводив дах у 1993 році.

Свідок ОСОБА_15 , в судовому засідання вказав, що 1993 році у даному будинку робив вікна та двері.

Із свічень свідка ОСОБА_16 встановлено, що відповідачка її племінниця, дана хата була розподілена і не зроблена кімната на другому поверсі.

Вислухавши адвоката Кошман І.В., яка діє в інтересах позивача, представника відповідачки, адвоката Юркевич Х.М. та відповідачку, а також покази свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Згідно копії свідоцтва про шлюб 09.08.1997 року ОСОБА_4 та ОСОБА_17 у Тростянецькій сільській раді Снятинського району Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, а/з № НОМЕР_1 , дата повторної видачі 20.09.2019 року. Після укладення шлюбу « ОСОБА_18 » присвоєно прізвище « ОСОБА_19 ».

Із копії рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 28.10.2019 року встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - розірвано.

Відповідно до копії довідки №76003.2-ЛВ-137-01.20 від 11.01.2020 року, виданою Снятинським відділенням АТ «Івано-Франківськгаз», житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 - не газифікований.

Згідно висновку експерта №74/з від 29.07.2021 року встановлено, що ринкова вартість житлового будинку та господарських споруд, що розташовані в АДРЕСА_1 , станом на момент дослідження становить 652354,00 грн. (шістсот п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.); ознак, які характерні прибудові хліва та гаражу за адресою АДРЕСА_1 не виявлено; під час проведення візуально-інструментального обстеження житлового будинку в АДРЕСА_1 системи газопостачання та ознак реконструкціії вищевказаного житлового будинку не виявлено; новостворений об`єм, що припадає на житловий будинок площею 183,4 кв. м. та господарські будівлі (огорожі, криниця, бетонна огорожа), розташованих в АДРЕСА_1 , складає 13,78%, що в грошовому еквіваленті становить - 151270 грн.; згідно вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва у відповідності до вимог «Житлові будинки. Основні положення», здійснити виділ 6,89% будинковолодіння, що припадає на житловий будинко загальною площею 183,4 кв. м. за адресою АДРЕСА_1 - технічно не можливий.

Із копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом складеного Тростянецькою сільською радою народних депутатів спадкоємцем ОСОБА_20 являється ОСОБА_17 .

Відповідно до копії технічного паспорта власником будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_17 (відповідачка).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 с.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60СК України.

Відповідно до ст.372 ЦК України передбачено слідуюче:

1. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

2. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.183 ЦК України передбачено слідуюче:

1. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

2. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Отже, встановивши наведені обставини, суд дійшов висновків про те, що спірний житловий будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житловий будинок що розташований по АДРЕСА_1 .

У решті позову відмовити.

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Василь СОБКО