Справа №487/1147/22
Провадження №2/487/195/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2024 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кузьменко В.В., за участі секретаря Рафальської Т.В., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії (Адміністрація Миколаївського морського порту) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії (Адміністрація Миколаївського морського порту) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати, в якій просив визнати незаконним та скасувати наказ Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 23.02.2022 р. №81/о про звільнення його ОСОБА_2 з посади заступника начальника філії з операційної діяльності; поновити його на посаді заступника начальника філії з операційної діяльності Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 23.02.2022 р., зобов`язавши його виконати рішення суду в цій частині; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. Одночасно у позові ОСОБА_2 просив витребувати у відповідача довідку про середньоденну заробітну плату, оригінал його заяви про звільнення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що наказом в.о. начальника Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 23.02.2022 року №81/о позивача звільнено з посади заступника начальника філії з операційної діяльності, на підставі ч.1 ст.36КЗпП України за угодою сторін. Наказ є незаконним та підлягає скасуванню. Ніякої угоди сторін про припинення трудового договору фактично не існує. У серпні 2019 року перед призначенням на посаду, позивач погодився на пропозицію іншої сторони та власноруч написав заяву про звільнення, не зазначивши у ній прізвище керівника, якому вона адресована та дату заяви. 23.02.2023 року мені запропонували ознайомитися з наказом про звільнення, на підставі моєї заяви, однак дата була вже написана іншою особою. Шляхом проведення почеркознавчої-технічної експертизи можливо встановити, що дата написана у лютому 2022 року, крім того чорнила у заяві є різними.

Ухвалою суду від 02.06.2022 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

17.06.2022 року до суду надійшла заява про розгляд клопотання про призначення судової почеркознавчої-технічної експертизи.

06.07.2022 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з веденням воєнного стану на території України.

15.07.2022 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про стан розгляду справи.

05.10.2022 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначає, що Відповідачем було дотримано всі вимоги чинного законодавства, що ставляться роботодавців при звільненні, а Позивач своїми діями зловживаючи правом створив умови для задоволення своїх фінансових потреб. Просить застосувати строк позовної давності. В задоволені позову просить відмовити.

18.10.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що представник відповідача без належної аргументації просить суд поновити строк на подачу відзиву на позовну заяву. Для вирішення справи необхідно лише надати позивачу оригінал заяви та провести експертизи. Також клопотання про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки позивач дотримався вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України та ч. 1 ст. 258 ЦК України.

27.10.2022 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

03.11.2022 року до суду від представника відповідача надійшов оригінал заяви про звільнення ОСОБА_2 від 23.02.2022 року.

14.112022 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою суду від 19.01.2023 року призначено по справі судової технічної експертизи.

21.03.2023 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

24.03.2023 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 31.03.2023 року витребувано докази по справі.

03.04.2023 року до суду на виконання ухвали суду від 31.03.2023 року позивачем ОСОБА_2 було надано щоденник 2021-2022 роки.

10.04.2023 року до суду від представника відповідача надійшли на виконання ухвали суду від 31.03.2023 року оригінали заяв.

Ухвалою суду від 10.04.2023 року призначено по справі судової почеркознавчої-технічної експертизи.

02.06.2023 року до суду надійшло клопотання експерта про неможливість виконання судової почеркознавчої-технічної експертизи.

14.06.2023 року до суду надійшло клопотання експерта.

26.07.2023 року до суду надійшов висновок експерта №КСЕ-19/115-23/7517 від 18.08.2023 року.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року провадження по справі поновлено.

23.11.2023 року до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення повторної комплексної судової почеркознавчої експертизи документу.

Ухвалою суду від 23.11.2023 року призначено повторну комплексну судову почеркознавчу-технічну експертизу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30.01.2024 року апеляційну скаргу ДП "Адміністрація морських портів України залишено без задоволення. Ухвалу від 23.11.2023 року без змін.

22.04.2024 року до суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів.

Ухвалою суду від 02.05.2024 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 09.05.2024 року клопотання експерта Полтавської Я. задоволено, надано дозвіл на вирізання штрихів записів в досліджуваному документі. Провадження по справі зупинено.

12.08.2024 року до суду надійшов висновок експертів від 29.07.2024 року №4027/24-32/4028/24-34.

Ухвалою суду від 13.08.2024 року провадження по справі поновлено.

Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача.

Представник відповідача просив відмовити у задоволені позову.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Основні засади судочинства, установлені частиною другою статті 129 Конституції України, доповнюють основоположний принцип верховенства права, який визнається і діє в Україні відповідно до статті 8 Основного Закону, і означена норма є визначальною у системі державної політики щодо захисту прав та свобод людини і громадянина. Такі конституційні положення кореспондуються із положеннями ст.ст. 2, 4 ЦПК України, статті 5-1 КЗпП України, статті 15 ЦК України.

За приписами ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Судом встановлено, що Наказом №81/о від 23.02.2022 року про припинення трудового договору, ОСОБА_2 звільнено з 23.02.2022 року з посади заступника начальника з операційної діяльності за угодою сторін, на підставі заяви ОСОБА_2 , службового листа голови ДП "АМПУ" від 23.02.202 року №804/10-01-12.

Згідно висновку №КСЕ-19/115-23/7517 від 18.08.2023 року:

1. вирішити питання "Чи виконаний ОСОБА_2 напис дати у його заяві про звільнення?" не виявилось можливим;

2. Рукописні записи, які починаються словами 2Начальнику Миколаївської..." і закінчуються словами "...з займаної посади", у заяві ОСОБА_2 про звільнення від 23.02.2022 виконані ОСОБА_2 .

3. Запитання "Чи однаковими є чорнила, якими виконано текст заяви ОСОБА_2 про звільнення та дати цієї заяви?" виходить за межі компенсації експерта, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення технічної експертизи документів за експертними спеціальностями 2.1"Дослідження реквізитів документів", 2.3 "Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів".

4. Вирішити питання "Чи виконано ОСОБА_2 напис дати у заяві про звільнення зміненим почерком?" не виявилось можливим.

Згідно висновку експерта №4027/24-32/4028/24-34 від 29.07.2024 року:

1. Дати відповідь на питання "Чи виконаний ОСОБА_2 напис дати у його заяві про звільнення? - не виявилось за можливе.

2. Питання "Чи виконання ОСОБА_2 напис дати у заяві про звільнення змішаним почерком?" - не вирішувалось.

3. Відповісти на питання ухвали "Чи написаний ОСОБА_2 текст заяви про звільнення (окрім дати) у лютому 2022 року, не видається можливим у зв`язку з тим, що на даний час в судово-експертній практиці України відсутні методики із встановлення абсолютного часу виконання записів і підписів, нанесених чорнилами пишучих приладів.

4. Записи дати "23.02.2022" та тексту (починається словами "Начальнику Миколаївської..." та закінчується словами та цифрами "з займаної посади") в заяві ОСОБА_2 , датованій 23.02.2022, виконання барвником, що має спільну групову належність - чорнилом однієї рецептури.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до статті 43Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 ст. 36 КЗпП передбачено, що трудовий договір припиняється за угодою сторін.

Відповідно до статей 3,4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю Українита інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Статтею 76 ЦПК Українипередбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зміст ч. 2ст. 78 ЦПК Українивизначає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статей12,13,81 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (постанова Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц).

Відповідно дост. 81 ЦПК Україникожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України,не надав суду докази на підтвердження своїх доводів щодо фальсифікації його заяви про звільнення від 23.02.2022 року. Крім того, висновками експертів також не доведено того, що напис дати у заяві писав не ОСОБА_2 .

Отже, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доводів, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги.

Крім того, пунктом 1 ст. 36 КЗпП передбачено, що трудовий договір припиняється за угодою сторін.

Як встановлено судом, трудові відносини між позивачем та відповідачем припинені саме на підставі п.1 ст. 36 КЗпП, крім того, звільнення було ініційовано саме позивачем ОСОБА_2 , який подав відповідну письмову заяву.

В судовому засіданні не встановлено підстав вважати, що такої угоди сторін про припинення трудових відносин між сторонами фактично не було і що позивача було звільнено без його волевиявлення.

Враховуючи недоведеність, інші позовні вимоги, які є похідними, а саме про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають.

За правилами ч.1, ч. 6ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12,19,76-81,141,259,263-265,274 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії (Адміністрація Миколаївського морського порту) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 10.09.2024 року.

Суддя В.В.Кузьменко