Провадження №: 2/336/2445/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

5 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Щасливої О.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання права на приватизацію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про визнання права на приватизацію.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у 1959 року її батьку ОСОБА_4 був виданий ордер на квартиру АДРЕСА_1 на родину з трьох чоловік. Батько Товтопятко помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після укладення шлюбу змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 . На теперішній час позивачка разом з родиною зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1

У зв`язку з відсутністю ордеру на квартиру, вона звернулась для його отримання до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством, проте листом № Р-0801 від 19.04.2024 року їй було відмовлено у видачі ордеру у зв`язку з тим, що в відділі обліку та розподілу житлової площі департаменту, корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року та надати запитувану інформацію не уявляється можливим.

Маючи намір оформити право власності на квартиру шляхом приватизації, відповідно до статті 2 ЗУ „Про приватизацію державного житлового фонду, позивач звернулася до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району з відповідною заявою. Однак, в зв`язку з відсутністю оригіналу ордеру чи його завіреної копії на вселення у вказане житлове приміщення, листом під номером Р-610-727 від 17.05.2024 року районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району отримала відмову, яка була мотивована відсутністю копії ордеру про надання житлової площі.

Вважаючи відмову неправомірною, такою, що посягає на її право на участь у безоплатній приватизації житла у державному житловому фонді, просить про задоволення позову.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу від 10.06.2024 року справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В.

Ухвалою судді від 17.06.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

У судове засідання позивачка не з`явилась, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи у її відсутність.

З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, до суду звернувся і відповідач, а також треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Третя особа ОСОБА_2 до суду не з`явився, з невідомих причин, заяв чи клопотань з приводу заявлених вимог не надав.

З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов відповідно до ст. 200 ЦПК України підлягає задоволенню у підготовчому засіданні, виходячи з таких міркувань.

У відповідності зі ст. ст. 12.13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що згідно витягу з реєстру територіальної громад від 01.02.2023 року ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 16) та сплачує витрати за житлово-комунальні послуги (а.с. 27).

Позивач виявила бажання приватизувати вищезазначену квартиру, в зв`язку з чим звертався до відповідача з відповідною заявою, але листом відповідача № Р-610-727 від 17.05.2024 року їй було відмовлено в приватизації, оскільки позивачем до заяви про приватизацію не було надано копію ордера про надання жилої площі.

Через відсутність ордеру на вищевказану квартиру, позивач звернувся до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради за наданням його копії.

19.04.2024 року Департаментом надано відповідь № Р-0801 про відсутність можливості надати копію ордеру на заселення до квартири через те, що на обліку та зберіганні знаходяться ордери тільки починаючи з 1984 року.

Відповідно ст. 15 ч.1 п.10 ЖК України до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

За змістом ст. 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення.

Відповідно до п.69,70,72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 р. N 470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» ( розділ IV),ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів.

Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону.

Відповідно до п. 11ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом.

Згідно зі ст.2Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих Рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

З аналізу наведених норм, суд приходить до переконання, що житло позивача є квартирою в житловому будинку, а позивач має право на його приватизацію у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 ЦК України.

Застосоване позивачем знаряддя захисту відповідає визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд може констатувати наявність законних підстав для прийняття визнання позову.

Наслідком прийняття визнання позову є його задоволення в силу наведеної статті 206 ЦПК України, тому, роз`яснивши учасникам справи наслідки прийняття судом визнання позову, суд знаходить всі підстави для задоволення позову.

З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Суд приходить до висновку, що позивачка має право на приватизацію квартири, в якій вона зареєстрована і мешкає, а відмова відповідача в реалізації їх права на приватизацію порушує права позивача, тому підлягає захисту її право в обраний нею спосіб.

Керуючись, ст.ст. 4, 12, 77-82, 200, 206, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 до районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, , яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя пр. Моторобудівників, 34 - задовольнити.

Визнати протиправною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району у здійсненні приватизації квартири АДРЕСА_1 .

Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Шевченківському району вчинити необхідні дії з приватизації квартири АДРЕСА_1 у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Щаслива