Справа № 234/9119/21
Провадження № 2/202/1627/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.

за участю секретаря судового засідання Жупій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 234/9119/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В с т а н о в и в:

У 2021 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24.11.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, згідно якого відповідачка отримала в позику в розмірі 250 000 грн., що еквівалентно 10000 доларів США, із датою повернення їх не пізніше 24.11.2019 року, при цьому ОСОБА_2 засвідчила, що отримала кошти від позикодавця повністю ще до підписання договору. 10.04.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого ОСОБА_1 став новим кредитором за Договором позики від 24.11.2015 року та отримав право вимоги до ОСОБА_2 . Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення коштів у встановлений строк не виконала. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з неї 272800 грн., що на день звернення до суду було еквівалентно 10000 доларів США.

В судове засідання позивач не з`явився, подав клопотання в якому просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву у якій позовні вимоги не визнала, зазначивши що грошові кошти не отримувала, договір підписала шляхом обману, просила провести розгляд справи без її участі.

Будь яких клопотань, зокрема про виклик свідків, призначення експертизи, долучення доказів до суду не заявляла.

Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, судом встановлено, що 24.11.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено письмовий договір позики, згідно якого відповідачка отримала в позику 250000 гривень, що еквівалентно 10 000 доларів США, із строком повернення їх не пізніше 24.11.2019 року.

Згідно п. 2 Договору позичальник засвідчила, що отримала кошти від позикодавця повністю ще до підписання договору.

10.04.2016 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги, згідно якого ОСОБА_1 став новим кредитором за Договором позики від 24.11.2015 року та отримав право вимоги до ОСОБА_2 .

Згідно п. 5 Договору про відступлення права вимоги від 10.04.2016, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконала.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Згідно п. 2 Договору відповідачка ОСОБА_2 засвідчила, що отримала кошти від позикодавця повністю ще до підписання договору.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18) та від 26 лютого 2020 року у справі № 357/5634/18-ц (провадження № 61-11515св19).

Позивач просить стягнути з відповідачки основну заборгованість в сумі 272 800,00 грн., що на день звернення до суду еквівалентно 10 000 дол. США. (сума еквіваленту у доларах США була погоджена сторонами під час укладення договору).

Відповідно до п. 1 договору позики сума, що підлягає сплаті в гривнях визначається одноосібно позикодавцем на день платежу.

У строк, визначений договором, а саме 24.11.2019 року відповідачка зобов`язання за договором позики не виконала.

Виходячи з викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги за позовом та стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу в розмірі 272 800 гривень.

До невизнання позову та позиції відповідачки про те, що грошові кошти вона не отримувала, а договір підписала шляхом обману, суд відноситься критично, оскільки це не підтверджено належними та допустимими доказами, в той час як п. 2 Договору позичальник засвідчила, що отримала кошти від позикодавця повністю ще до його підписання.

При цьому із зустрічним позовом до ОСОБА_1 відповідачка не зверталась, договір позики від 24.11.2015 недійсним, нікчемним, неукладеним не визнавався.

В той час, позивачем подано до суду оригінали договорів позики та відступлення права вимоги.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, також необхідним стягнути з відповідачки на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 2728 гривень.

На підставі статей 526, 530, 625, 1046, 1049 ЦК України, керуючись статтями 10, 12, 81, 263, 265, 280-281 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 суму боргу за договором позики від 24.11.2015 року (на підставі Договору про відступлення права вимоги від 10.04.2016 року) у розмірі 272800 (двісті сімдесят дві тисячі вісімсот гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 2728 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Маринін