ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 629/4626/23
Номер провадження 22-ц/818/1567/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року в складі судді Каращука Т.О. у справі № 629/4626/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг кредитування, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 06 листопада 2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою Відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформованим про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. На підставі укладеного Договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, у межах установленого кредитного ліміту, який у подальшому змінювався згідно з умовами Договору. Відповідач не повернув своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 17 липня 2023 року становить 42329,34 грн та складається з заборгованості за кредитом в розмірі 34626,20 грн; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7703,14 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2684 грн судового збору.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 листопада 2012 року в розмірі 42329,34 грн та 2684 грн понесених судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому вказаним договором. Всупереч нормам закону та умовам договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Тому враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також беручи до уваги вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом та відсотками.

28 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, зокрема, справу розглянуто у його відсутності та не повідомлено його належним чином про день, час та місце розгляду справи. Крім того, відповідач вважає, що позивач пропустив строк позовної давності, тому просив застосувати строки позовної давності.

01 травня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду пояснення на апеляційну скаргу, в якому просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Пояснення мотивовані тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права. Крім того, зазначило, що відповідачем не оспорюється сам факт укладення договору і його умов, користування кредитними коштами, а заперечення проти позовних вимог стосуються лише формальних підстав. Крім того, апелянтом не надано доказів, якими він обґрунтовує заперечення проти позовних вимог, таким як власний розрахунок заборгованості за договором тощо. Заперечує про застосування строку позовної давності посилаючись на те, що апелянту було видано кредитну карту № НОМЕР_1 і після її перевипуску, строком дії останньої карти № НОМЕР_2 є 31 жовтня 2024 року. Посилався на позиції Верховного суду у постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 та у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 743/150/17. Тому, вважає доводи викладені в апеляційній скарзі необґрунтованими.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Оскільки справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції (пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України), апеляційний суд насамперед оцінює доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повідомлявся судом належним чином та не знав про існування справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2023 року було відкрито провадження в цивільній справі за цим позовом, розгляд справи призначений до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи (позивачу). У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Також у строк для подання відзиву, відповідач може надати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання копії відзиву (у разі його надіслання відповідачем) для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (відповідачу). Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив (у разі його надіслання позивачем) для подання заперечення, яке має відповідати вимогам ч.ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи (позивачу). Роз`яснено сторонам по справі їх право на звернення до суду, в передбачений ч.5 ст.279 ЦПК України строк, з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.79-80).

Копія вищевказаної ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 01 вересня 2023 року, а також позовна заяви з додатками надіслана на адресу апелянта ОСОБА_1 , яка була вказана в позовній заяві: АДРЕСА_1 (а.с.2, 81) та як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, отримана матір`ю відповідача 08 вересня 2023 року (а.с.82).

Відповідно до частини 3 статті 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній особі житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, відповідач вважається таким, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, проте не скористався своїм правом на подання заперечень на позовну заяву, а також доказів, які могли б бути враховані при розгляді справи.

За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо розгляду справу за його відсутності не може бути взято до уваги, оскільки спростовуються наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке було отримано матір`ю відповідача 08 вересня 2023 року (а.с.82)та є достовірним доказом його обізнаності про розгляд справи у суді.

Доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

За статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 користувався кредитним коштами, що підтверджується випискою банку (а.с.56-70). Останнє зарахування коштів на рахунок 24 січня 2022 року поповнення готівкою своєї картки в терміналі самообслуговування у розмірі 1996,00 грн, остання операція 24 березня 2022 року переказ з картки Приватбанку через Приват 24 у розмірі 419,00 грн (а.с.56).

Крім того, як вбачається з анкети-заяви № б/н від 03 грудня 2020 року, яка підписана відповідачем, він погодився, що строк позовної давності щодо вимог Банку, які виникають на підставі Умов та Правил, становить 15 років, якщо інше не встановлено у відповідному підрозділі Умов та Правил, що регулює умови надання відповідної послуги (а.с.21).

Враховуючи вищевикладене, банк звернувся з даним позовом в серпні 2023 року (а.с.2), тобто в межах трирічного строку позовної давності.

Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 06 листопада 2012 року, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи свідчать, що 06 листопада 2012 року між банком та відповідачем підписано заяву № б/н, згідно якої відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, підтвердив той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані для ознайомлення в письмовій формі (а.с.21).

03 грудня 2020 року ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання до умов та правил надання послуг (а.с.20-21).

Згідно з довідкою, наданою АТ КБ «ПриватБанк», між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано кредитні картки, остання з яких № 676382 дата відкриття 03 грудня 2020 року термін дії до 10/24, тип картки: Універсальна GOLD (а.с.18).

З наданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми кредиту належним чином не виконав, у результаті чого заборгованість за даним договором кредиту станом на 17 липня 2023 року склала 42329,34 грн, а саме: заборгованість за кредитом 34626,20 грн; заборгованість відсотками за користування кредитом 7703,14 грн (а.с.6-16).

Так, задовольняючи позов в повному обсязі, суд першої інстанції послався на те, що відповідачем не спростовано розмір наявної у нього заборгованості, заявлений до стягнення позивачем. Кредитні кошти використовувалися відповідачем під час здійснення операцій з використанням відповідної банківської картки, з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами він погодився, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку банку не повертає.

Однак з такими висновками суду першої інстанції в повній мірі колегія суддів не може погодитись з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини 1 та 2 статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що:

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 06 листопада 2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 листопада 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10 серпня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що:

«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета-заява від 06 листопада 2012 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».

Із виписки за договором № б/н за період з 06 листопада 2012 року по 21 липня 2023 року (в самій виписці першою зазначеною датою є 07 листопада 2012 року, останньою 01 січня 2023), в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що за вказаний період усього надходжень було 150607,59 грн, усього витрачено: 192936,93 грн, баланс на кінець періоду становить: - 42329,34 (а.с.56-70).

Таким чином, з вказаної виписки вбачається, що ОСОБА_1 було витрачено коштів за отриманою карткою за період з 06 листопада 2012 року по 21 липня 2023 року на загальну суму 192936,93 грн, а внесено на погашення заборгованості 150607,59 грн.

Частину із сплачених коштів позивачем, а саме 41332,28 грн, безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, між тим, анкета-заява від 06 листопада 2012 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.

Судова колегія вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахування цих коштів на погашення тіла кредиту, а тому вважає, що стягненню підлягає сума в розмірі 997,06 (42329,34 - 41332,28) грн, тобто, різниця між фактично витраченими коштами та внесеними коштами в межах кредитного ліміту.

Неправильне застосування судом першої інстанції вищенаведених норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій не дослідив належним чином та не дав правової оцінки наданим сторонами доказам, зокрема розрахунку заборгованості за кредитним договором з усіма її складовими частинами в сукупності та взаємозв`язку з іншими встановленими обставинами справи.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

За таких обставин заочне рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення суми, що підлягає стягненню з 42329,34 грн до 997,06 грн, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частинам 1, 2, 10, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, банком при поданні позовної заяви сплачено 2684 грн судового збору (а.с.1).

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме - на 2,35 % (997,06 х 100) : 42329,34 грн то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 63,07 грн (2684 х 2,35 %).

За подання апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 4028 грн (а.с.125-126).

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, зменшено суму, що підлягає стягненню, відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог 3933,34 грн судового збору (4028 х 97,65%)

Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 3870,27 грн (3933,34 63,07), має бути компенсована ОСОБА_1 за рахунок АТ КБ «ПриватБанк».

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 жовтня 2023 року в частині стягнення заборгованості змінити, зменшивши суму яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () за кредитним договором № б/н від 06 листопада 2012 року з 42329,34 грн до 997 (дев`ятсот дев`яносто сім) грн 06 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 3870 (три тисячі вісімсот сімдесят) грн 27 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова