Дата документу 11.09.2024Справа № 554/4857/24
Провадження № 2/554/4162/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Нікітюк П.М.,

представник відповідача ПАТ СК «БРОКБІЗНЕС» адвокат Голяр І.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою адвоката Скороход Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Скороход О.В. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 321 368,00 гривень; стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства Страхової компанії «БРОКБІЗНЕС» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100 000,00 гривень.

Ухвалою суду від 12.06.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 16.08.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Скороход О.В. про об`єднання в одне провадження цивільної справи за позовом адвоката Скороход Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, зі справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовлено.

В ході судового розгляду справи по суті від адвоката Скороход О.В. в інтересах позивача ОСОБА_2 через канцелярію до суду 28.08.2024 року надійшла заява про залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Нікітюк П.М. фактично заперечував проти задоволення вимог заяви.

Представник відповідача ПАТ СК «БРОКБІЗНЕС» адвокат Голяр І.С. в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви з-за її необґрунтованості.

Суд, заслухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Згідно ч.3 ст.217 ЦПК України, з оголошенням головуючим судового засідання відкритим розпочинається розгляд справи по суті.

В даному випадку справа призначалася до розгляду на 08.07.2024 року, 08.08.2024 року, 16.08.2024 року, 28.08.2024 року, 11.09.2024 року. Розгляд справи по суті розпочався, представники сторін 16.08.2024 року надали пояснення по справі.

Отже, у суду відсутні підстави для залишення позову без розгляду, оскільки заява представника позивача про це надана суду після початку розгляду справи по суті.

Разом з тим, згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначає спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Положеннями ст. 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

За змістом ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

В даному випадку зміст заяви представника позивача свідчить про те, що позивач фактично відмовився від позовних вимог до відповідачів.

Водночас сторона відповідачів, заперечуючи вимоги позивача, не вказує яким чином ці вимоги порушують їх права.

Крім того, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «DeGeouffredelaPradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Верховний Суд в постанові від 05 серпня 2020 року у справі №177/1163/16-ц вказав на те, що при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

В даному випадку незадоволення вимог позивача було б проявом надмірного формалізму.

Враховуючи те, що судом встановлено, що позивач фактично відмовився від позовних вимог і така відмова прийнята судом, закриття провадження в справі відповідає вимогам процесуального законодавства.

У ч. 4 статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України» (заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи позицію сторони позивача, суд приходить до переконання, що існують підстави для закриття провадження у справі.

Згідно ч. 4 ст. 255 КПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що слід закрити провадження у справі з підстав відмови позивача від позову згідно п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 206,255,257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовом адвоката Скороход Олександра Васильовича в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - закрити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 16 вересня 2024 року.

Суддя А.М.Чуванова