Справа № 368/952/24
Рішення

Іменем України

"18" вересня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Токовенко Н.О.

За участі:

Представник позивача - авдокат Матюшенков Д.В.

Відповідач - ОСОБА_1

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , - про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

14.06.2024 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , - про розірвання шлюбу, в прохальній частині якої позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

1. Розірвати шлюб між - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (рнокпп: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було зареєстровано 25.11.2020 року у Кагарлицькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), про що 25.11.2020 року складено відповідний актовий запис № 177.

Свої позовні вимоги, які викладені в прохальній частині позовної заяви, позивач ОСОБА_2 в мотивувальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права:

- 25 листопада 2020 року, Позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклав шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - Відповідач), який було зареєстровано у Кагарлицькому райнному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального мотгрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Київ), про що 25.11.2020 року складено відповідний актовий запис № 177.

Від шлюбу Сторони мають дітей:

- сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, не зважаючи на народження дітей, протягом останніх років стосунки з Сторонами розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага один до одного, стали частими сварки.

Шлюбні відносини між Сторонами фактично припинені приблизно з вересня 2021 року. Зараз кожен із Сторін живе своїм життям та своїми інтересами.

Фактично сім`я припинила своє існування.

Подальше спільне життя Позивача і Відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивача, так як їхнє спільне життя не склалося, між ними наразі відсутнє почуття та кохання один до одного.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Однак наразі у Сторін немає жодних ознак, що притаманні сім`ї та подружжю.

Наразі шлюб Сторін містить лише формальний характер.

Спору щодо місця проживання дітей у Сторін не має, оскільки останні проживають із Відповідачем.

Спору щодо поділу майна у нас не має.

Шлюб Сторони розривають вперше.

Тому на підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.104, ст. ст 105, по, 112 СК України, - позивач просить суд задовольнити вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

14.06.2024 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В., присвоєно справа № 368/952/24, провадження № 2/368/609/24.

10.07.2024 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 год. 00 хв. 18.09.2024 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 18.09.2024 року, позивач ОСОБА_2 не з`явився, хоча повідомлений судом належним чином про день, час тамісе слухання справи, проте, - з`явився його представник, - адвокат Матюшенков Д.В.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 18.09.2024 року, предсавник позивача ОСОБА_2 - адвокат Матюшенков Д.В., - позов підтримав, та просив задовольнити позов, заявив клопотання про те, щоб судові витрати залишити за позивачем, не стягуючи такі з відповідачки. Інших клопотань не заявляв. Вважав за можливе винести рішення з підготовчого судового засідання, в зв`язку з тим, що відповідачка визнала позов.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 18.09.2024 року, відповідач ОСОБА_1 позов визнала, їй судом роз`яснено процесуальні наслідки визнання позову, які їй зрозумілі та з якими вона погоджується. Категорично наполягала на винесенні рішення, та, відповідно, - категорично заперечувала проти надання терміну на примирення.

Зазначила, що майнових спорів у неї з позивачем - немає, малолітні діти залишаються проживати з нею, - щодо цьогт спору також немає. Після розірвіання шлюбу має бажання повернути своє дошлюбне (дівоче) прізвище, - « ОСОБА_6 ».

Інших заяв та клопотань не подавала.

Визнання позову відповідачкою ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши представника позивача, який позов підтримав та просив його задовольнити, вислухавши відповідачку, яка позов визнала та просила його задовольнити, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, - шляхом винесення рішення, як окремого процесуального документу, з постановленням в нарадчій кімнаті, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з довідки № 1489/04 17, яка видана 04.07.2024 року Кагарлицькою міською радою Київської області, - відповідачка по справі, - ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно, враховуючи місце реєстрації та проживання відповідачки ОСОБА_1 , та враховуючи положення ч. 1 ст. 27 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце правило загальної підсудності, - підсудність за місцемпроживання відповідача - фізичної особи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Слобода Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 17.01.2022 року органом № 3231, РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за аресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка село Горохуватка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане (повторно) 09 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин:

- 25 листопада 2020 року позивач ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з відповідачкою, - ОСОБА_7 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , яке видане 25 листопада 2020 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець село Слобода Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка село Горохуватка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, - зареєстрували шлюб 25 листопада 2020 року, про що 25 листопада 2020 року складено відповідний актовий запис за № 119.

Прізвище після одруження:

Чоловіка - ОСОБА_9 .

Дружини - ОСОБА_9 .

Від спільного проживання сторони мають двох малолітніх дітей, - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Вищевказаний факт підтверджується свідоцтвами про народження:

- серії НОМЕР_7 , яке видане 15 березня 2019 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 15 березня 2019 року складено відповідний актовий запис за № 55.

В графі «батьки» зазначені:

Батько - ОСОБА_2 , - позивач по справі.

Мати - ОСОБА_12 , - відповідачка по справі;

- серії НОМЕР_8 , яке видане 03 березня 2020 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому зазначено, що ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 в місті Кагарлик Київської області, Україна, про що 03 березня 2020 року складено відповідний актовий запис за № 37.

В графі «батьки» зазначені:

Батько - ОСОБА_2 , - позивач по справі.

Мати - ОСОБА_12 , - відповідачка по справі;

Обгрунтування позову в частині розірвання шлюбу:

- Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 , - не проживають спільно, як одна сім`я, - більше 2 - ох років, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами на протязі тривалого часу існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло погіршенню відносин між подружжям.

Позивач ОСОБА_2 та відповідачка ОСОБА_1 , - практично не спілкуються між собою, відповідно, спільного сімейного життя не мають так як проживають на різних житлових площах в різних населених пунктах, відповідно, - спільного бюджету не мають, більше того, - практично не спілкуються між собою, а їхнє епізодичне спілкування відбувається лише в в`язку з спілкуванням відповідача з своїми малолітніми дітьми.

Майнових спорів між сторонами немає.

Спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітніх дітей у сторін сторін немає, - вони залишаються проживати з матір`ю, - відповідачкою по справі.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з відповідачкою ОСОБА_1 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу ( що вже є здійсненим фактом на протязі близько 2 - ох років), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить його інтересам.

Що стосується відповідачки ОСОБА_1 , то вона в судовому засіданні також категорично наполягає на розірванні шлюбу, незважаючи на можливість надання терміну на примирення, вона категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з позивачем ОСОБА_2 , та категорично наполягає не тільки фактичного припинення шлюбу ( що вже є здійсненим фактом на протязі близько 2 - ох років), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить її інтересам.

Враховуючи категоричну позицію як позивача, так і позицію відповідачки, та які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивача, так і інтересам малолітніх дітей, так як суд вважає, що споглядання дітьми, психіка яких тільки - но становлюється, - постійних сварок між батьками, - негативно впливає на психологічний розвиток цих дітей, та спричиняє дітям психологічні травми.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, в даному випадку відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивача ОСОБА_2 - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, різне ставлення до виховання дітей, різне відношення до поняття подружної вірності, так і пряма згода відповідачки ОСОБА_1 на розірвання шлюбу, яка висловлена нею в судовому засіданні, що, на думку суду, - є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітніх дітей з причин, які вказані судом вище.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - близько 2 - ох років відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже більше 2 - ох років, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає понад розумні строки, (більше 2 - ох років), відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між сторонами, та, як вважає суд, - дані негативні відносини з часом, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - близько 2 - ох років, - не проживають як чоловік та жінка, у позивача ОСОБА_2 відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини з відповідачкою ОСОБА_1 , що є обопільним, в зв`язку з чим сторони проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, в зв`язку з чим в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо, а тому сторони на даний час фактично є чужими людьми, які пов`язані між собою лише фактом спорідненості їхніх спільних малолітніх дітей.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини, так і інтересам малолітніх дітей.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивача на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у правовій позиції представника позивача в судовому засіданні, та в прямій позиції відповідачки ОСОБА_1 в судовому засіданні та яка категорично наполягає на задоволенні позову, та, відповідно, - на розірванні даного шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - близько 2 - ох років, спорів майнового спору між сторонами немає, спору шодо проживання спільних малолітніхї дітей немає, - вони залишаються проживати з матір`ю, - відповідачкою по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам малолітніх дітей, та інтересам відповідачки.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-правових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати відповідачка після розірвання шлюбу, то суд приходить до висновку щодо задоволення клопотання відповідачки щодо повернення їй після розірвання шлюбу прізвища, яке вона мала до реєстрації даного шлюбу, що розривається в судовому порядку, з огляду на наступне:

- так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності відповідачки, - ОСОБА_1 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про повернення відповідачці ОСОБА_1 прізвища, яке вона мала до реєстрації даного шлюбу (що розривається в судовому порядку), - «Токовид», причому, суд зазначає, що в даному випадку вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише відповідачки, як це передбачено нормою сімейного права, зокрема, - положенням ст. 113 СК України, так як під час вирішення даного питання думка позивача , - судом не враховується.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, - примирення між стронами, - неможливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам малолітніх дітей, інтересам відповідачки, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.

Проте, в судовому засіданні, яке відбулося 18.09.2024 року, представник позивача, - адвокат Матюшенков Д.В. заявив клопотання, згідно якого сторона позивача не просить стягувати з відповідачки судові витрати, а тому суд приходить до висновку щодо залишення судових витрат за позивачем.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовував позовну заяву позивач ОСОБА_13 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витратине стягувати з відповідачки, залишивши їх за позивачем;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, - примирення між стронами, - неможливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам малолітніх дітей, інтересам відповідачки, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, ст.ст. 8, 11 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 1 ст. 3, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ № 789 - ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, 21, 27, 75, 77, 79, 80, 84, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115, 133, 137, ч.ч. 7, 8 ст. 7, ст. 141,ч. 2 ст. 157, ст. 180, ч.ч. 1 - 3, ст. 181, ч. 1 ст. 182, ст. 185, ст. 187, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263 - 265, 268, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , - про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 25 листопада 2020 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Слобода Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянином України, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 17.01.2022 року органом № 3231, РНОКПП: НОМЕР_3 ), та ОСОБА_14 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою село Горохуватка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянкою України, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане (повторно) 09 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, РНОКПП: НОМЕР_5 ), свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 , яке видане 25 листопада 2020 року Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис за № 119 від 25 листопада 2020 року, - розірвати.

Після вступу даного рішення в законну силу ОСОБА_15 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженці село Горохуватка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянці України, свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане (повторно) 09 червня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, РНОКПП: НОМЕР_5 ), - повернути дошлюбне прізвище, - « ОСОБА_6 ».

Встановити порядок виконання даного рішення в частині розірвання шлюбу, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.