ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Деркач Н.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області, головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури і суду та завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності,-

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області, головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури і суду та завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 29 квітня 2021 року їй вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000070 від 29 квітня 2021 року за звинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Справа була направлена для розгляду до суду. Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 статті 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра було подано апеляційну скаргу на зазначений вирок та за результатами її розгляду 20 квітня 2023 року було постановлено ухвалу Дніпровського апеляційного суду, якою апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра залишено без задоволення. Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України залишено без змін. Вирок набрав законної сили. 23 місяці і 21 день з моменту пред`явлення обвинувачення до моменту набуття чинності виправдувальним вироком, позивачка перебувала під слідством і судом незаконно. Отже вона вважає, що була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності. Внаслідок цих обставин з 29 квітня 2021 року по 20 квітня 2023 року вона перебувала під судом та слідством. Позивач вказує, після постановлення виправдувального вироку їй не відшкодовано понесені нею збитки та витрати на професійну правничу допомогу в кримінальному процесі в сумі 40 000 грн. задля відстоювання своєї позиції в суді. ОСОБА_1 зазначає, що вона мешкає у маленькому населеному пункті, де всі сусіди знають геть все один про одного, поширювалися чутки, які за своєю суттю були наклепом і пов`язані були саме з наявністю кримінальної справи стосовно позивачки, що було не просто образливо, а викликало пригнічений стан. Майже два роки вона ходила до суду у судові засідання практично щотижня або щомісяця. Мінімальний розмір відшкодування, який визначений законодавцем, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи за кожен місяць перебування під слідством та судом, не відповідає її моральним стражданням, складає 158790 грн. Вона зазнала суттєвих моральних страждань (неможливості реалізації власних амбіцій, почуттів зневаги до власної честі та гідності; реалізації відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе та своєї родини, а також взаємодії з правоохоронними органами, як гарантами таких; дружнього спілкування з товаришами. Факт притягнення в якості обвинуваченої був доведений до відома громадськості та негативно вплинув на стосунки з оточуючими. Під час перебування під слідством та судом внаслідок сукупності обставин значно погіршився стан здоров`я. Також моральні страждання виразились у тому, що позивачка не могла добитись справедливості та винесення законного рішення суду в найкоротші строки, оскільки прокурором постійно заявлялися безглузді клопотання про допит свідків, вивчення додаткових документів, хоча взагалі ніяким чином неможливо було б вплинути цими доказами на рішення суду за наявності сталої практики судів, яка свідчила про те, що Акт узгодження меж земельної ділянки не є офіційним документом і не надає будь - яких прав, про що її адвокатом заявлялося постійно з першого ж судового засідання. Позивачка та її адвокат зазначали, що, навіть, якщо допитати всю Солонянську громаду, папірець, який не є документом, не стане документом, але прокурор постійно затягував процес, не вживав заходів для явки свідків, яких він же і заявив і зрештою, саме позивачка докладала зусиль та витрачала кошти на таксі, щоб доставити у судове засідання свідків обвинувачення. ОСОБА_1 вказує, що була змушена звертатись до адвоката, брати участь у судових засіданнях та змінювати установлений спосіб свого життя. Що стосується інших негативних наслідків, то найбільш непоправними вона зазначає страх, який залишиться назавжди - страх громадянина перед власною державою, адже всі незаконні рішення, дії (бездіяльність) працівників правоохоронних органів не були наслідком помилки. Враховуючи зазначене, позивачка стверджує, що їй була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях з причини протиправної поведінки щодо неї, що призвело до неможливості реалізувати та захистити свої права, і, враховуючи вік та стан здоров`я, вимоги розумності, виваженості, справедливості, вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди мають бути стягнені в розмірі 500 000 грн. ЇЇ стосунки з оточенням були напружені, оскільки постійно доводилося приховувати свій статус підсудної у кримінальній справі, який для неї, як матері героя (її син з перших днів військової агресії Росії перебуває в лавах збройних сил України, є неодноразово нагородженим різного ступеню нагородами) - є ганебним. Правовою підставою для відшкодування моральної шкоди є положення ст. 1176 ЦК України, ст. 1.3, 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, ст. 8 Закону України Про державний бюджет України на 2023 рік, тому розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися з мінімальної заробітної плати у сумі 6700 грн. за формулою - 6700 грн. х кількість місяців перебування під слідством та судом, тобто 23 місяці 21 день. Такий розрахунок розміру моральної шкоди законодавець вважає мінімальним та таким, що може відшкодувати збитки потерпілому від свавілля за наявності у нього мінімальних незручностей у організації свого життя. У даному ж випадку у потерпілої від незаконного перебування під судом і слідством мали місце дуже несприятливі наслідки: вона досі має виправдовуватися перед знайомими та, навіть, сусідами за той випадок, коли її вивезли з села поліцейським службовим автомобілем у супроводі озброєних працівників поліції. Позивач вказує, ще й досі не може збагнути, навіщо органи досудового розслідування та прокуратури так вчиняли відносно неї, під час допитів в якості обвинуваченого змушували її зізнатися у вчиненні злочинів, яких вона не скоювала. Їй дуже боляче було сприймати такі факти. Вона не могла спокійно спати, стала знервованою, підозрілою у стосунках з людьми, постійно очікувала якісь неприємності (їх і так вже хватало - притягнення до кримінальної відповідальності, перебування під слідством, обшуки, допити під час слідства і т.д.), тобто нею заволоділи страхи повторення травмуючих подій, що її можуть обманути, образити, осудити та позбавити волі. Позивач, фактично, був позбавлений повноцінно та адекватно сприймати події, в результаті чого він був позбавлений можливості ведення звичного способу проживання. Внаслідок допущених відносно неї порушень зі сторони правоохоронних органів в її житті виникли значні перешкоди можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, якими були обумовлені тривалі негативні зміни психоемоціональної та соціальної сфер її існування, в результаті чого їй були спричинені інтенсивні негативні психоемоціональні переживання, тобто моральні страждання. З урахуванням викладеного позивач вважає, що є факт заподіяння моральної шкоди діями відповідачів. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступень вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає що їй завдано значну моральну шкоду, яку відповідачі відшкодовувати їй відмовилися. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 40 000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 36 000 грн., а всього 236 000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області просить рішення суду від 14 травня 2024 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись неповне з`ясування обставин, що мають значення у справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить рішення суду від 14 травня 2024 року змінити, зменшивши розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди відповідно до вимог ст.13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити частково, апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звернувшись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 40 000 грн., посилаючись на те, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 статті 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра залишено без задоволення. Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України залишено без змін. 23 місяці і 21 день з моменту пред`явлення обвинувачення до моменту набуття чинності виправдувальним вироком, позивачка перебувала під слідством і судом незаконно. Отже вона вважає, що була незаконно притягнута до кримінальної відповідальності. Внаслідок цих обставин з 29 квітня 2021 року по 20 квітня 2023 року вона перебувала під судом та слідством. Позивач вказує, після постановлення виправдувального вироку їй не відшкодовано понесені нею збитки та витрати на професійну правничу допомогу в кримінальному процесі в сумі 40 000 грн. задля відстоювання своєї позиції в суді. ОСОБА_1 зазначає, що вона зазнала суттєвих моральних страждань (неможливості реалізації власних амбіцій, почуттів зневаги до власної честі та гідності; реалізації відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе та своєї родини, а також взаємодії з правоохоронними органами, як гарантами таких; дружнього спілкування з товаришами. Факт притягнення в якості обвинуваченої був доведений до відома громадськості та негативно вплинув на стосунки з оточуючими. Під час перебування під слідством та судом внаслідок сукупності обставин значно погіршився стан здоров`я. Також моральні страждання виразились у тому, що позивачка не могла добитись справедливості та винесення законного рішення суду в найкоротші строки, оскільки прокурором постійно заявлялися безглузді клопотання про допит свідків, вивчення додаткових документів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині стягнення моральної шкоди у сумі 200 000 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 36 000 грн., однак повністю погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду.

Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, у Законі України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду та в статтях 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 ЦК України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду).

Частинами першою та другою статті 12 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Пунктом 6 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду громадянинові, відповідний орган, зазначений у п.11 цього Положення одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства або з копією виправдувального вироку, що набрав законної сили, або постановою (ухвалою) суду (судді) направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, затвердженого наказом Мінюсту України від 4 березня 1996 року №6/5, Генеральної прокуратури України від 4 березня 1996 року № 3 та Мінфіну України від 4 березня 1996 року № 41, при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України)).

Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Надання особі статусу виправданого зумовлює появу у такої особи певних прав.

Проте частина третя статті 43 КПК України передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження.

У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. У чинному КПК України це право закріплене вперше.

У справі встановлено, 29 квітня 2021 року до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №0000070 на підставі рапорту працівника поліції від 28 квітня 2021 року щодо матеріалів за зверненням ОСОБА_2 мешканця с.Орлово по факту підробки громадянкою ОСОБА_1 мешканкою села Орлово підпису ОСОБА_3 в акті погодження меж земельної ділянки суміжними землевласниками або землекористувачами, було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за правовою кваліфікацією ч.1 ст. 358 КК України (а.с.57).

29 квітня 2021 року ОСОБА_1 вручено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000070 від 29 квітня 2021 року за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (а.с.57).

30 червня 2021 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0000070 від 29 квітня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (а.с.57).

Відповідно до ч.2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

У цей же день - 30 червня 2021 року матеріали кримінального провадження №0000070 від 29 квітня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, було передано до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з обвинувальним актом відносно ОСОБА_1 (а.с.57).

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року у справі №192/896/21 у кримінальному провадженні № 0000070 від 29 квітня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України, ОСОБА_1 визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 статті 373 КПК України в зв`язку з недоведеністю в діяннях ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України (а.с.11-14).

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра залишено без задоволення. Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України залишено без змін (а.с.15-22).

Виправдувальний вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року набрав законної сили 20 квітня 2023 року.

Враховуючи ухвалення судом виправдувального вироку відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про завдання ОСОБА_1 моральної (немайнової) шкоди незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури і суду та завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності, однак помилково визначився з її розміром.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц зазначила, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

На підставі положень Закону № 266/94-ВР особа має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Судом встановлено, ОСОБА_1 з 30 червня 2021 року (з дня передачі матеріалів кримінального провадження №0000070 від 29 квітня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з обвинувальним актом відносно ОСОБА_1 ) по 20 квітня 2023 року (до дня набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 20 місяців 20 днів перебувала під слідством і судом незаконно.

До суду з позовом у цій справі позивач ОСОБА_1 звернулася у жовтні 2023 року (а.с.1-8).

Відповідно до ст.8 Закону України Про державний бюджет України на 2023 рік, розмір мінімальної заробітної плати встановлений в сумі 6700 грн.

Таким чином, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури і суду та завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності становить 134 335 грн. (20 місяців 20 днів перебувала під слідством і судом незаконно х 6700 грн. розмір мінімальної заробітної плати).

Враховуючи викладене, характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнала позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку про зменшення завданої ОСОБА_1 розміру моральної шкоди з 200 000 грн. до 134 335 грн., та такий розмір буде достатнім та необхідним. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Доказів на підтвердження завданої моральної шкоди у більшому розмірі позивачем надано суду не було.

Стосовно витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу в сумі 40000 грн. (а.с.1-8).

Встановлено, правова допомога ОСОБА_1 надавалася адвокатом Бразалук С.С. на підставі договору про надання правової допомоги №39-КС-Ф від 09 липня 2021 року (а.с.23).

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг №1 від 04 липня 2022 року за договором про надання правової допомоги №39-КС-Ф від 09 липня 2021 року, участь адвоката у розгляді кримінального провадження № 0000070 від 29 квітня 2021 року у Солонянському районному суді Дніпропетровської області у період з липня 2021 року по 04 липня 2022 року складає 20000 грн. (а.с.24).

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг №2 від 20 квітня 2023 року за договором про надання правової допомоги №39-КС-Ф від 09 липня 2021 року, участь адвоката у розгляді кримінального провадження № 0000070 від 29 квітня 2021 року у Дніпровському апеляційному суду складає 20000 грн. (а.с.25).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідачі заперечували проти стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що відповідачі заперечували проти стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про зміну розміру стягнутих на користь позивача витрат на правову допомогу, зменшивши їх із 36 000 грн. до 15 000 грн., що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області слід задовольнити частково, апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року змінити в частині розміру стягнутої на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, зменшивши її розмірі з 200 000 грн. до 134 335 грн., та змінити в частині розміру витрат на правову допомогу, зменшивши їх розмір з 36 000 грн. до 15 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області задовольнити частково.

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Дніпропетровської області, головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового розслідування, прокуратури і суду та завданої внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності - змінити в частині розміру стягнутої на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, зменшивши її розмірі з 200 000 грн. до 134 335 грн., та змінити в частині розміру витрат на правову допомогу, зменшивши їх розмір з 36 000 грн. до 15 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Н.М.Деркач

О.В.Свистунова