К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року місто Київ

справа № 759/631/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/1104/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Горбенко Н.О. від 7 липня 2023 рокуу справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивувало тим, що 2 березня 2020 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитний договір № , за умовами якого отримав кредит у розмірі 37 674,58 грн на строк 36 місяців.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Проте, незважаючи на взяті на себе договірні зобов`язання, відповідач свого обов`язку з повернення кредитних коштів не виконав.

Зазначало, що після відступлення на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до відповідача останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні позивачу, ні первісному кредитору.

За таких обставин позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № від 2 березня 2020 року в розмірі 48 906,06 грн, з яких: 37 674,58 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 4,43 грн - сума заборгованості за відсотками; 11 227,05 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами, а також понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 7 липня 2023 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості за кредитним договором № від 2 березня 2020 року в розмірі 48 906,06 грн, з яких: 37 674,58 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 4,43 грн - сума заборгованості за відсотками; 11 227,05 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати у розмірі 2 684 грн.

Рішення мотивовано тим, що підписаний сторонами договір вказує на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, з якими відповідач погодився. На переконання суду, твердження відповідача про те, що його обманом змусили підписати кредитний договір нібито під виглядом укладення договору на встановлення енергозберігаючих вікон не доведено належними та допустимими доказами, а питання взаємовідносин між відповідачем та ФОП ОСОБА_3 щодо встановлення енергозберігаючих вікон взагалі не входить до предмету доказування у цій справі. Суд критично оцінив доводи відповідача про те того, що кредитні кошти він не отримував, оскільки кредитні кошти за умовами договору були перераховані не йому, а на рахунок ФОП ОСОБА_3 .

Посилання відповідача на те, що його примусили оформити кредит на своє ім`я і кредитними коштами він не користувався суд до уваги не взяв, оскільки при поданні відзиву на позов відповідач підтвердив, що кредитний договір він підписував. Доказів звернення до відповідних органів щодо вчинення щодо нього шахрайських дій матеріали справи не містять. Тому суд уважав доведеним, що відповідач, розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, добровільно уклав договір з позивачем на умовах, що були повністю погоджені сторонами, в тому числі й щодо порядку отримання грошових коштів.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повивачу не повернуті, суд констатував, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення кредитних коштів.

Додатково місцевий суд зазначив, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 на час укладення кредитного договору № від 2 березня 2020 року мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а надані відповідачем виписки з медичної картки стаціонарного хворого та виписки з історії хвороби вказаних висновків суду не спростовують.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права,

невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Посилається на те, що жодних коштів за договором № від 2 березня 2020 року не отримував та ніколи не був в офісі ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Зазначає, що є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи, періодично втрачає свідомість та перебуває в дезорієнтованому стані. У березні 2020 року до нього в квартиру завітали невідомі йому особи, які представились працівниками ЖЕКу та запропонували акційний комплект віконних рам зі склопакетом за ціною 500 грн нібито в межах державної програми із заміни вікон пенсіонером. Перебуваючи під дією лікарських препаратів та під впливом обману, відповідач підписав документи, зміст яких він взагалі не розумів, та до отримання позовної заяви в цій справі взагалі не знав про існування будь-яких майнових зобов`язань перед позивачем. Уважає, що став жертвою так званих «віконних шахраїв». Акцентує на тому, що матеріали справи не містять доказів, як на підтвердження факту отримання кредитних коштів самим позичальником, так і факту їх перерахування на рахунок невідомої відповідачу особи - ФОП ОСОБА_3 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У жовтні 2023 року від ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Відзив мотивує тим, що місцевий суд обґрунтовано виходив із презумпції правомірності правочину, яку відповідачем не спростовано.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 2 березня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «Центр Фінансових рішень».

Того ж дня ОСОБА_1 уклав із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» кредитний договір № .

За умовами укладеного кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі 37 674,58 грн на строк 36 місяців, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 4583016, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми за наступними реквізитами: сума 32 066,00 грн - отримувач: ФОП ОСОБА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , призначення: оплата р/ф № 1 від 02/03/2020 за рахунок кредиту ОСОБА_1 .

Сума в розмірі 5 608,58 грн підлягала сплаті позичальником як початковий процент при наданні кредиту.

2 березня 2020 року ОСОБА_1 також підписав паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4583016, а також повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором № від 2 березня 2020 року, що відбудеться на користь

АТ «Таскомбанк» на підставі раніше укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016.

2 грудня 2021 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № НІ/11/6-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/6-Ф від 2 грудня 2021 року реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 48 906,06 грн, з яких: 37 674,58 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4,43 грн - сума заборгованості за відсотками; 11 227,05 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами; 0,00 грн - сума заборгованості за пенею.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № від 2 березня 2020 року станом на 31 грудня 2022 року складає 48 906,06 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Проаналізувавши зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд констатує, що відсутність у нього обов`язку з повернення кредитних коштів відповідач мотивує двома основними аргументами: 1) наміру укладати кредитний договір він не мав та на момент його підписання не усвідомлював змісту наданих йому документів; 2) позивач при зверненні до суду з цим позовом не надав доказів перерахування кредитних коштів як позичальнику, так і особі, зазначеній у кредитному договорі (ФОП ОСОБА_3 ).

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.

Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність) або якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання, і має бути направлений на встановлення (зміни чи припинення) приватних прав і обов`язків та інших наслідків.

За загальним правилом, договір як універсальний регулятор приватних відносин є підставою для встановлення (зміни чи припинення) приватних прав і обов`язків та інших наслідків саме для його сторін.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує факт підписання (укладання) ним кредитного договору. Водночас наполягає на тому, що цей договір укладений ним під впливом обману, а на момент підписання документів він не усвідомлював значення їх змісту.

Фактично, відповідач посилається на недійсність укладеного ним договору з посиланням на положення статей 225, 230 ЦК України.

У той же час як правочини, вчинені під впливом обману, так і правочини, вчинені особою, яка в момент вчинення не усвідомлювала значення своїх дій, законодавець відносить до категорії оспорюваних. На рівні норм цивільного законодавства відсутня норма, яка б передбачала б нікчемність договору кредиту, укладеного під впливом обману чи особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій.

Натомість у справі, що переглядається, ОСОБА_1 зустрічних позовних вимог про визнання договору кредиту недійсним із наведених вище підстав не пред`явив. Тому згадані ним обставини не входять до предмета доказування в цій справі і не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову.

Водночас слушними є доводи відповідача про те, що, пред`являючи позов про стягнення кредитної заборгованості, кредитор (або його правонаступник) зобов`язаний надати належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі кредитних коштів та невиконання позичальником передбаченого договором обов`язку з їх повернення.

За змістом частин першої - четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку

стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

За загальним правилом, належними та допустимими доказами на підтвердження обставини видачі кредитних коштів позичальнику є первинні бухгалтерські документи про видачу готівки або перерахування коштів.

Водночас у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 654/4006/14-ц (провадження № 61-2247св18), від 30 червня 2020 року в справі № 554/12083/15 (провадження № 61-2049св19) та від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21) суд касаційної інстанції також виходив із того, що виписки із банківських рахунків можуть бути належними і допустимими доказами надання кредитних коштів позичальнику.

У справі, що переглядається, за змістом паспорту кредиту останній надається «безготівковим шляхом протягом трьох банківських днів від дня укладення договору».

Як встановлено судом, кредитні кошти мали бути перераховані на рахунок ФОП ОСОБА_3 як оплата р/ф №1 від 2 березня 2020 року.

Оскільки особливістю укладеного кредитного договору є те, що отримувачем кредитних коштів є не позичальник, а стороння особа (в цій справі - особа, яка мала за плату надати послуги відповідачу), тому виписки з банківських рахунків позичальника не можуть бути належним та допустимим доказом видачі кредитних коштів, оскільки на рахунок позичальника кошти не надходили.

Тому позивач як кредитор та особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен був надати докази перерахування кредитних коштів на рахунок ФОП ОСОБА_3 , відкритий в іншому банку, а саме платіжне доручення про здійснення банківського переказу на відповідний рахунок.

Натомість до позовної заяви кредитор додав наступні документи:

- копія кредитного договору;

- копія паспорту кредиту;

- копія паспорту відповідача;

- розрахунок заборгованості за кредитним договором;

- документи щодо відступлення права вимоги на користь позивача.

У подальшому, реагуючи на заперечення відповідача щодо отримання кредитних коштів, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до відповіді на відзив надало також «виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 » за період з 2 березня 2020 року до 2 грудня 2021 року.

Водночас вказана виписка містить лише інформацію, починаючи з червня 2021 року, яка стосується виключно процедури продажу кредитного портфелю, тобто відступлення права вимоги до відповідача за укладеним ним кредитним договором. Відомостей щодо перерахування кредитних коштів чи то відповідачу, чи на рахунок ФОП ОСОБА_3 , надана позивачем виписка не містить.

Крім того, у наданій виписці міститься застереження про те, що заборгованість за отриманим ОСОБА_1 кредитом є списаною за рахунок нарахованого резерву на підставі рішення Правління (а. с. 68).

Відтак позивач не надав належних та допустимих доказів щодо виконання кредитором обов`язку з надання кредитних коштів шляхом їх перерахування на рахунок ФОП ОСОБА_3 , а також доказів щодо наявності у відповідача на момент пред`явлення позову непогашеної (несписаної) заборгованості перед кредитором.

Колегія суддів наголошує, що позивач як учасник судового процесу несе ризики, пов`язані з реалізацією або нереалізацією наданих йому процесуальних прав та обов`язків.

Позивач розпорядився наданими йому процесуальними правами на власний розсуд шляхом надання тих доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, які він уважав за потрібне.

Тому апеляційний суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову в цій справі належить відмовити за його недоведеністю. Натомість суд першої інстанції вважав встановленою обставину (надання кредитних коштів), яка не підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом пункту 2 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

З урахування викладеного апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі статті 141 ЦПК України та з урахуванням того, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору як особа з інвалідністю ІІ групи, з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів на користь держави підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом справи, які складаються із судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 4 026 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 7 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь держави судові витрати, пов`язані з

апеляційним переглядом справи, які складаються із судового збору за подання апеляційної скарги, в розмірі 4 026 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: