КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/519/24 Головуючий у суді І інстанції: Шролик І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Петльованої Наталії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року про призначення ДНК-експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Оболонського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оспорювання батьківства та виключення запису особи як батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Шкварко А.В. засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом, в якому просив витребувати у ОСОБА_1 свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначити судово-медичну експертизу для визначення кровного споріднення між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати Оболонський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити запис про ОСОБА_2 як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року призначено судово-медичну (генетичну) експертизу для визначення кровного споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , методом ДНК-аналізу.

Не погодившись з вказаною ухвалою, адвокат Петльована Наталія Сергіївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Оболонського районного суду м. Києва.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що на час судового розгляду клопотання про призначення експертизи відповідачка не була присутня, тому остання була позбавлена до моменту ухвали подати свої заперечення та клопотання.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що суд першої інстанції в порушення частин 3-6 ст. 103 ЦПК України не врахував відсутність згоди сторін щодо визначення експертної установи та фактично обрав ту установу, яку вказав позивач.

Також представник апелянта в апеляційній скарзі посилався на те, що наразі відповідачка з сином перебувають за кордоном і не можуть приїхати до України у зв`язку з навчальним процесом сина. Проте надати ці пояснення суду відповідача не змогла через необізнаність про розгляд справи та через те, що не отримувала ні позову, ні ухвали про відкриття провадження, ні клопотання про призначення експертизи.

З огляду на викладене сторона відповідача вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції про призначення ДНК-експертизи незаконною та необгрунтованою.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про призначення ДНК-експертизи суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 3030/2609/17, відповідно до яких, висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, що також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Тому суд першої інстанції для визначення факту наявності чи відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважав за необхідне призначити у справі судово-медичну (генетичну) експертизу методом ДНК-аналізу.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до частин 3-6 статті 103 ЦПК України при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта.

Відповідно до частин 1,5 статті 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи. В ухвалі про призначення експертизи суд попереджає експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України, можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення у справі «Калачова проти російської федерації» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 613/96/21 (провадження № 61-11529св22).

Встановлено, що у січні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою про оспорювання батьківства та просив виключити запис про ОСОБА_2 як батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з актового запису про народження дитини.

У зв`язку з цим, встановлення батьківства підлягає обов`язковому з`ясування для вирішенні справи по суті та без встановлення цієї обставини вирішити дане питання неможливо.

Отже, для встановлення обставин, що мають значення для справи, а саме встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є одним із основних належних та допустимих доказів щодо вирішення вимог і для з`ясування цих обставин, які входять до предмета доказування та мають значення для справи, вбачається необхідність спеціальних знань, без яких встановити відповідні обставини справи та вирішити справу по суті неможливо.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про призначення у даній справі судово-медичної (генетичної) експертизи, оскільки для встановлення в повному обсязі фактичних обставин справи та для необхідності суду в подальшому оцінювати всі докази в їх сукупності, необхідно проведення такого експертного дослідження.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував відсутність згоди сторін щодо визначення експертної установи та фактично обрав ту установу, яку вказав позивач, чим порушив ч. 3 ст. 103 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції, задовольняючи клопотання про проведення судово-генетичної експертизи правильно виходив з того, що між сторонами існує спір щодо встановлення факту батьківства, а генетична експертиза станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції перш за все мав на меті дотримання наведених вимог процесуального закону, обгрунтовано відійшов від надмірного формалізму при вирішенні клопотання про призначення експертизи, маючи на меті встановлення істини у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що наразі відповідачка з сином перебувають за кордоном і не можуть приїхати до України у зв`язку з навчальним процесом сина, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду про необхідність призначення судом по даній справі судово-генетичної експертизи. Колегія суддів зазначає, що безумовно, що введений на території України воєнний стан створює перешкоди для реалізації прав, разом з тим, вказані посилання сторони відповідача не можуть бути визнані підставою для відмови позивачу у реалізації права, передбаченого процесуальним законом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволенні клопотання про призначення експертизи та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст.ст. 103, 104 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Петльованої Наталії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «12» вересня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник