КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року про розгляд скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною скаргою, у якій просив:

- визнати протиправним і скасувати повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 05.03.2024 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у справі 757/11588/22-ц;

-зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти до виконання виконавчий лист у справі 757/11588/22-ц.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що Постановою Київського апеляційного суду від 21.06.2023 у справі 757/11588/22-ц на його користь з НБУ стягнуто 5000 гривень відшкодування моральної шкоди. Видано виконавчий лист.

ОСОБА_1 двічі звертався до НБУ з проханням добровільно виплатити ці кошти, проте йому було відмовлено.

В подальшому заявник подав виконавчий лист до Державної казначейської служби України, проте листом від 18.01.2024 надано відповідь, де зазначено, що у Національного банку України відсутні рахунки в органах казначейства, тому ДКСУ не може виконати виконавчий лист і рішення суду.

Заявник копію вказаного листа долучив до заяви, яку надіслав до органу ДВС, проте оскаржуваним повідомленням йому відмовлено у прийнятті виконавчого листа до виконання зазначивши, що виконувати його має орган казначейства.

Вказані обставини послугували підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на повідомлення державного виконавця Відділу примусово виконання рішень Департаменту ДВС Міністерство юстиції України від 05.03.2024 року Савки Ліани Олегівни про повернення виконавчого документу № 757/11588/22-ц стягувачу без прийняття до виконання.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та ухвалити постанову, якою скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що мотивом спірних дій державної виконавчої служби є те, що виконавчий лист про стягнення коштів з Національного банку України має звертатись до виконання до органу казначейства згідно Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а не до органу державної виконавчої служби згідно Закону України « Про виконавче провадження».

Апелянт вказував, що дійсно, згідно з судовою практикою Верховного Суду, на яку посилався суд першої інстанції, судові рішення про стягнення уоштів з Національного банку України маюють виконуватися Державною казначейською службою України відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Посилався на те, що відповідно до листа ДКСУ № 5-12-12/7118 від 03.04.2024 року в Національного банку України відсутні рахунки в органах казначейства і кошти НБУ казначейством не стягуються.

Разом з тим, скаржник наголосив на те, що якщо у органу державної влади відсутні рахунки в органах казначейства, то на практиці такий орган неспроможний виконати виконавчий лист про стягнення коштів. Фактично такі рішення судів залишаються невиконаними і не існує на практиці підтвердження того, що існують способи домогтися їх виконання.

На переконання апелянта, в даному випадку, оскільки судове рішення неможливо виконати через подання виконавчого листа до органу казначейства, то єдиний спосіб його виконання полягає в зверненні його до органу ДВС згідно Закону України «Про виконавче провадження».

Тому скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні скарги, оскільки це призводить до ефективної неможливості забезпечення виконання постанови апеляційного суду у цій справі про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів із Національного банку України.

11 червня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Міністерства юстиції України - Юлдашева Юрія Михайловича, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

11 червня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Національного банку України - Колосюка Сергія Леонтійовича, в якому просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 на повідомлення державного виконавця Відділу примусово виконання рішень Департаменту ДВС Міністерство юстиції України від 05.03.2024 року Савки Ліани Олегівни про повернення виконавчого документу № 757/11588/22-ц стягувачу без прийняття до виконання, суд першої інстанції керувався правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 року у справі № 910/13057/16 та обгрунтовував свої висновки тим, що судові рішення про стягнення коштів з Національного банку України мають виконуватися Державною казначейською службою України відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів з державних та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 15 квітня 2015 року №215 реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство.

Відповідно до покладених на Казначейство завдань, воно здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до п. 3 Порядку №845 у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

Відповідно до п. 4 Порядку №845 на органи Казначейства покладені обов`язки, зокрема забезпечення у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вжиття заходів до виконання виконавчих документів.

Відповідно до п. 26 Порядку №845 безспірне списання коштів з рахунків розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів, на яких обліковуються кошти загального та спеціального фондів відповідного бюджету, здійснюється в межах бюджетних асигнувань, передбачених у затвердженому кошторисі або плані використання бюджетних коштів, та у разі наявності на його рахунках для обліку відкритих асигнувань (залишків коштів на рахунках).

Відповідно до п. 31 Порядку №845 у разі коли за визначеними органом Казначейства кодами програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету (кодами тимчасової класифікації видатків та кредитування місцевих бюджетів) та економічної класифікації видатків бюджету, за якими здійснюється безспірне списання коштів, відсутні відкриті асигнування (кошти на рахунках) або до кінця бюджетного періоду їх недостатньо для виконання судового рішення, орган Казначейства надсилає боржнику вимогу щодо необхідності вжиття боржником заходів для встановлення таких асигнувань або здійснення інших дій, спрямованих на виконання судового рішення.

Таким чином управління Державної казначейської служби України повинно вживати всіх заходів з виконання рішення суду, встановлених Порядком №845.

Відповідно до п.9 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Встановлено, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебувала на розгляді цивільна справа № 757/11588/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування моральної шкоди.

14 листопада 2022 року рішенням Печерського районного суду міста Києва в задоволенні позовних вимог відмовлено.

21 червня 2023 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення Печерського районного суду міста Києва від 14.11.2022 року скасовано та ухвалене нове, яким, позов ОСОБА_1 до Національного банку України про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з Національного банку України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

20 листопада 2023 року Печерським районним судом м. Києва на підставі постанови Київського апеляційного суду від 21.06.2023 року видано виконавчий лист.

Зі змісту відповіді Державної казначейської служби України від 18.01.2024 року № 5-11-11/1203 вбачається, що відповідно до Єдиного реєстру розпорядників та одержувачів бюджетних коштів Національний банк України не обслуговується та немає відкритих рахунків в органах Казначейства. У разі відкриття рахунків та переходу на розрахунково-касове обслуговування в органах Казначейства, відповідно до пунктів 24-34 Порядку, Казначейством будуть вжиті заходи щодо здійснення безспірного списання коштів з рахунків Національного банку як боржника (а.с. 182-183 том 1).

05 березня 2024 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п.9 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, з огляду на встановлені у справі обставини та наведені вимоги закону, дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, що головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Борисюком Р.А. приймаючи рішення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання (повідомлення від 05.03.2024 року), діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що якщо у органу державної влади відсутні рахунки в органах казначейства, то на практиці такий орган неспроможний виконати виконавчий лист про стягнення коштів, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначені доводи не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. Крім того, оскаржуючи дії державного виконавця, суди встановили відповідність його дії закону.

Суд апеляційної інстанції наголошує щодо доводів апеляційної скарги що не виконання рішення суду Державною казначейською службою України, що в разі не згоди з діями Державної казначейської служби України, позивач має право їх оскаржити в суді.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, відмовляючи у задоволенні скарги, а також вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 451 ЦПК України та положення Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «12» вересня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник