"11" вересня 2024 р.
Справа № 642/2680/24
провадження № 2/642/1003/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Пашнєва В.Г.,

за участю секретаря Крамарової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання як непрацездатної матері, згідно якої просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб щомісячно.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона, є пенсіонеркою і отримує пенсію по інвалідності з жовтня 2023 року 2980грн., має чоловіка, який є також пенсіонером та особою з інвалідністю 2 групи внаслідок війни. Інших джерел доходу не має. Має онкологічну хворобу. Зазначила, що має повнолітнього сина, ОСОБА_2 , який є працездатним, не одруженим та має стабільний постійний дохід. Також зазначила, що має ще одного сина ОСОБА_3 , який одружений, не працює та з жовтня 2023 року здійснює за нею постійний догляд. Позивач зазначила, що її чоловік є непрацездатним та не може її утримувати згідно з законом, а отримання нею пенсії в розмірі 2980грн. є недостатнім для забезпечення стабільного та нормального стану здоров`я, згідно її діагнозу, необхідним є придбання великої кількості коштовних медикаментів та інших засобів, що унеможливлює підтримання гідного рівня життя із збереженням мінімально необхідних умов для життя. Враховуючи вищевикладене, вважає, що її син ОСОБА_2 має можливість надавати їй матеріальну допомогу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21 травня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

27 травня 2024 року відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 08 липня 2024 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, заявлені позовні визнав, просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, на підставі ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З копії паспорту вбачається, що позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до виписного епікризу позивач має онкологічне захворювання та ій рекомендований нагляд онколога за місцем проживання.

Згідно довідки до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААВ № 700584 позивач є інвалідом першої групи «Б» з 17 жовтня 2023року, термін дії посвідчення безстроково.

Згідно довідки про доходи № 5908 8799 2095 1959 Кременчуцького об`єднаного управління ПФУ в Полтавській області ОСОБА_1 перебуває на обліку у зазначеному управлінні і отримує пенсію по інвалідності за період з грудня 2023 року по березень 2024 року в розмірі 11 260,00грн., за квітень 2024 року - 2980,00грн.

Також судом встановлено, що позивач має двох синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження.

ОСОБА_3 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Чоловік позивача - ОСОБА_6 є інвалідом другої групи, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 05 січня 2017 року, згідно довідки № 1339 4331 0339 1395 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Харківській області та отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01.07.2023 по 30.04.2024 складає 247 554,80грн.

Відповідно до ч.ч.2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідач ОСОБА_2 є ФОП та його загальна сума доходу за період з 4 квартала 2023 року по 1 квартал 2024 року склала 24 134,88грн.

Згідно статті 51 Конституції України, повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ч.1, 3 статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Статтею 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами . Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц).

Позивач зазначає, що вона отримує незначну пенсію, якої недостатньо для забезпечення її життєвих потреб, оскільки вона має онкологічне захворювання, витрачає кошти на придбання ліків, за сплату комунальних послуг, а тому вона потребує матеріальної допомоги.

Як встановлено судом позивач є непрацездатною особою, пенсіонером за інвалідністю безстроково, має онкологічне захворювання. Отримує пенсію за інвалідністю, яка складає за місяць 2024 року (квітень) 2980,00 грн.

Також позивач зазначила, що її с н ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем, проживає разом з нею та допомагає матеріально.

Відповідач, в свою чергу, надав до суду відзив, згідно якої повідомив, що позовні вимоги своєї матері, ОСОБА_1 до нього, визнає у повному обсязі та проти задоволення позовних вимог він не заперечує.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд не вбачає підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Враховуючи матеріальний стан сторін, а також те, що позивач є непрацездатною особою, пенсіонером за інвалідністю, має онкологічне захворювання, окрім пенсії, інших джерел доходів не має, у свою чергу, відповідач є працездатною особою, має постійний дохід, крім того, позовні вимоги визнає, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання непрацездатної матері у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень щомісячно, починаючи з 15.05.2024 і довічно.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,60 грн., оскільки позивач від його сплати звільнений.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, ч.4 ст. 206, 264, 265, 352 ЦПК України,ст. ст. 172, 202, 204, 205 Сімейного Кодексу України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-тя особа: яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти як на утримання непрацездатної матері в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 6056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень щомісячно, починаючи з 15.05.2024 і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 60 коп.

Згідно зі ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення буде складено 11.09.2024.

Головуючий Суддя: