ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/1779/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року в складі судді Олійника О.О. у справі № 643/12707/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 26 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі - ТОВ «Лінеура Україна») та відповідачем було укладено договір № 2861523 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 17052023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п.1.2 Договору, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 17052023 від 17 травня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором в сумі 54242,10 грн, з яких: 11000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 43242,10 грн - заборгованість за відсотками. Згідно з умовами кредитного договору позичальниця зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором в розмірі 54242,10 грн та понесені судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 2861523 від 26 січня 2022 року, у розмірі 54 242,10 грн, з яких: 11 000 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 43 242,10 грн - заборгованість за процентами та судовий збір в розмірі 2684 грн. Заочне рішення суду мотивовано доведеністю позовних вимог.

18 березня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині повернення заборгованості по кредитному договору задовольнити частково, а саме задовольнити позовні вимоги в частині повернення по кредитному договору № 2861523 тіла кредиту в розмірі 11000 грн, в задоволенні іншій частині позовних вимог просить відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, оскільки заявлена позивачем сума процентів не ґрунтується на умовах договору, нарахування відсотків відбулось поза межами строку кредитування визначеного кредитним договором № 2861523. Зазначає, що позивач не дав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором, а наданий ним розрахунок заборгованості, підготовлений працівниками позивача, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, відтак не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача за відсутності документів первинної бухгалтерської документації.

09 квітня 2024 року та 10 квітня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» - Юшкевич Катерини Дмитрівни, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що кредитний договір № 2861523 від 26 січня 2022 року був укладений між сторонами в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний відповідачем за електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Просить не врахувати посилання відповідача щодо нарахування відповідних відсотків в межах 30 днів, оскільки договором № 2861523 від 26 січня 2022 року передбачений строк кредитування 360 днів. Звернуто увагу суду на те, що відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором № 2861523 від 26 січня 2022 року нарахування відсотків здійснювалося первісним кредитором по 21 січня 2023 року (включно), тобто в межах строку дії кредитного договору. Наголосила, що у відповідності до вимог укладеного договору нарахування відсотків здійснювалось саме за кожен день користування кредитом, тобто умовами договору не передбачена відповідальність за неналежне виконання зобов`язання позичальником згідно статті 625 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Своє рішення мотивував тим, що відповідач не виконала зобов`язання по поверненню кредитних коштів за договором, чим порушила умови кредитного договору, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 26 січня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено договір №2861523 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника (М797), відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить пункт 10 Кредитного договору, реквізити та підпис сторін (а.с.6-12).

Відповідно до пункту 1.2. укладеного договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі-кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 11000,00 грн.

Пунктом 1.3. договору передбачено, що строк кредиту 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах визначених в п.4.2 Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів.

Відповідно до пункту 1.4. договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 цього Договору.

Крім того, договором передбачено застосування зниженої процентної ставки, яка становить 1,19 % в день (пп.1.4.1 договору).

Згідно з пунктом 1.6. вказаного договору передбачено, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 89804,00 грн, за зниженою ставкою 87177,20 грн.

Аналогічну інформацію містить паспорт споживчого кредиту, який підписано відповідачем 26 січня 2022 року (а.с.13-14).

Згідно розрахунку заборгованості за період з 17 травня 2023 року по 31 жовтня 2023 року (а.с.20, 70-82), у ОСОБА_1 утворилася заборгованість на загальну суму 54242,10 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11000,00 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 43242,10 грн.

Відповідно до листа директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ОСОБА_2 за вих. № 2643_01 від 09 лютого 2024 року було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 26-01-2022 09:28:03 на суму 11000,00 грн, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua - 133632738, призначення платежу: Зарахування 11000 грн на карту НОМЕР_1 (а.с.83).

17 травня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №17052023, відповідно до якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги та приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с.54-56), що підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру боржників за вказаним Договором факторингу (а.с.18). Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №17052023 від 17 травня 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в розмірі 54242,10 грн, з яких: 11000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 43242,10 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.19).

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною 5 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини 6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині 1 статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У даній справі судом встановлено, що договір № 2861523 від 26 січня 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «М797» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір.

Колегія суддів зауважує, що у вказаному договорі сторонами погоджено суму і строк кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів, порядок зміни процентів, порядок продовження строку користування кредитом, автопролонгація тощо.

На підставі вищевказаного, суд першої інстанції правильно вказав, що розрахунок заборгованості, проведений первісним кредитором до відступлення прав вимог, відповідачем не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. Крім того, відповідачем не наведено жодних обґрунтувань помилковості здійснених розрахунків заборгованості за вказаним кредитним договором.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в повній мірі доведено факт отримання відповідачем коштів за вищезазначеним договором та наявності заборгованості за ним.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що нараховані позивачем суми відсотків не ґрунтуються на умовах договору, спростовуються матеріалами справи, а саме, підписаним сторонами договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2861523 від 26 січня 2022 року, який відповідач не оспорював, а відтак, з врахуванням положень статті 204 ЦК України, є дійсним.

Крім того, доводи в апеляційній скарзі, що заявлена до стягнення сума відсотків за користування кредитом визначена поза межами строку кредитування, який визначено строком на 30 днів, тобто до 26 лютого 2022 року є безпідставними, оскільки відповідно до п.1.2. укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору №2861523, клієнту надається кредит у розмірі 11000,00 грн на строк 360 днів, що може бути змінений (у бік зменшення), в порядку та на умовах визначених в п.4.2 Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів (а.с.6 зворот).

Посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду, відповідно до яких проценти не нараховуються поза межами дії кредитного договору, не можуть бути враховані, оскільки доказів того, що позивачем нараховувались проценти, визначені умовами договору, поза межами дії кредитного договору не надано.

Відповідач розуміла розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, кредитний договір в установленому законом порядку не оспорювала та не визнавала недійсними.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем неповернуті, що останньою не спростовано, колегія суддів погоджується із висновком суду про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 54242,10 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи та зазначені вище норми законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сторони узгодили розмір кредитів (позики), грошову одиницю, в якій надані кредити (позики), строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача на укладення правочинів на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За вказаних обставин є встановленим факт укладення 26 січня 2022 року між ТОВ «Лінеруа Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору № 2861523 із дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позивачем не було надано детального розрахунку стосовно виниклої заборгованості, проте ці доводи спростовуються матеріалами справи. Водночас, заперечуючи щодо нарахування суми боргу ОСОБА_1 на надала власного альтернативного розрахунку заборгованості, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Таким чином, факт видачі ОСОБА_1 кредитних коштів підтверджений належними доказами, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності первинної бухгалтерської документації не заслуговують на увагу. Крім того, перед укладенням кредитного договору відповідач була ознайомлена з усіма його умовами, зокрема з умовою про безготівкове перерахування коштів, які надаються у кредит.

При цьому, відповідачкою жодних доказів на спростування наданих позивачем розрахунків ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, зокрема, кредитні договори, оформлені та підписані сторонами в установленому законом порядку, розрахунки кредитної заборгованості, проведені первісними кредиторами, та договори відступлення прав вимоги (факторингу) за спірними кредитними договорами новому кредитору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, тому підстави для його скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова