ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6470/24 Справа № 932/9497/23 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бездоля О. В. на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі АТ «ПУМБ»)звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що між ними та ОСОБА_1 були укладені кредитні договори: 14.09.2020 року № 601, видано кредитну карту з кредитним лімітом у сумі 30 000 грн., який в подальшому було збільшено до 50 000 грн.; 12.05.2021 року № 501 видано кредит в сумі 84 000 грн. Банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав, однак відповідачкою зобов`язання за договорами не були виконані належним чином у зв`язку з чим, утворилася заборгованість: по кредитному договору від 14.09.2020 року № 601 84 030,72 грн., з яких : 49 864,01 грн. заборгованість за кредитом; 34 166,71 грн. - заборгованість по процентам; по кредитному договору від 12.05.2021 року № 501 102 343,08 грн., з яких: 62 409,91 грн. заборгованість за кредитом, 7,14 грн. заборгованість за процентами; 39 926,03 грн. заборгованість за комісією. Загальна заборгованість станом на 10 серпня 2023 року становить 186 373,80 грн.

Просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість, яка станом на 10 серпня 2023 року становить 186 373,80 грн., а також витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 рокупозовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволені частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №601 від 14 вересня 2020 року в розмірі 84 030 грн. 72 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 49 864 грн. 01 коп. та заборгованості по відсоткам в розмірі 34 166 грн. 71 коп., заборгованість за кредитним договором № 501 від 12 травня 2021 року в розмірі 62 417 грн. 05 коп., що складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 62 409 грн. 91 коп. та заборгованості по відсоткам в розмірі 07 грн. 14 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 196 грн. 71 коп., а разом: 148 644 гривні 48 копійок; в решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що відповідачка ніякого кредитного договору не укладала, а лише підписала заяви, які не містили правил та умов кредитування. Жодних правочинів з позивачем не укладала. Заборгованість по процентам була нарахована в порушення чинного законодавства та судової практики Верховного Суду. Відповідач заперечує проти того, що Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є складовою частиною кредитного договору, оскільки він не був нею підписаний. Відповідно надані позивачем докази не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. В частині заявлених вимог про стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд не врахував, що оскільки умови договорів приєднання в даному випадку розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

ОСОБА_1 не були погоджені відсотки за користування коштами банку, а тому сплачені відповідачем кошти є сплатою коштів на погашення тіла кредиту, і не мають зараховуватися для погашення будь-яких інших платежів.

Крім того різниця між фактично сплаченими відповідачем банку коштами та отриманими у нього за договором №601 складає всього лиш 27 039,01 грн., а також позивачем незаконно збільшено за цим договором розмір кредитного ліміту. Щодо договору №501, вважає, що суд першої інстанції неправомірно розрахував розмір заборгованості, зокрема просто відняв суму незаконної комісії та не прийняв до уваги, що перераховані на рахунок відповідача кошти у розмірі 84 000 грн. останньою не використовувались та у свою чергу вона зарахувала на цей рахунок свої кошти у розмірі 49 403,55 грн.

Зазначав, що саме банк винен ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 22 364,54 грн. (49 403,55 27 039,01)

Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, проведене в режимі відео конференції, з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Бездоля О. В.. Представник відповідача в судове засідання не з`явився,про час та місце розгляду справи повідомлений в електронному суді.

Згідно із ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі..

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважності причин.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Законність рішення в іншій частині щодо заборгованості за комісією колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що 14 вересня 2020 року ОСОБА_1 підписала заяву на приєднання до Договору про комплексне банківського обслуговування фізичних осіб № 601, та своїм підписом підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення такого договору, яка розміщена на сайті банку, в повному обсязі з урахуванням умов надання послуг, як обраних безпосередньо при акцептуванні ДКБО. За умовами договору

АТ «ПУМБ» відкриває на ім`я клієнта поточний рахунок у гривнях та надає кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 30 000 грн., стандартна процентна ставка складає 47,88%, реальна річна процентна ставка 47,88%. Договором передбачено, що у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом, застосовується процентна ставка на суму основного боргу у розмірі 62% річних. Також відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту, яким визначені основні умови кредитування.

Згодом розмір кредитного ліміту було банком збільшено до 50 000 грн.

Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши кредит в обумовленому розмірі, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки.

З виписки по особовому рахунку відповідачки вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти і користувалася ними, однак своєчасно банку їх не повертала, в зв`язку з чим станом на 10 серпня 2023 року у неї перед банком виникла заборгованість по кредитному договору № 601 від 14 вересня 2020 року в розмірі 84 030,72 грн., з яких: 49 864,01 грн. заборгованість за кредитом; 34 166,71 грн. - заборгованість по процентам, що також підтверджується розрахунком заборгованості.

Крім того, 12 травня 2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 501, шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Договором передбачено надання відповідачці споживчого кредиту в сумі 84 000 грн. на споживчі цілі, строком на 36 місяців. Розмір процентної ставки 0, 01% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2, 99%.

Відповідно до графіку платежів, який міститься в заяві на приєднання, чиста сума кредиту/сума платежів за розрахунковий період складає 4 845,29 грн. щомісяця та 4 825,20 грн. останній платіж. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2 511,60 грн. Усього за 36 місяців сума кредиту складає 174 430,35 грн., сума комісії 90 417,60 грн. Реальна річна процентна ставка 72,1702%, загальні витрати за споживчим кредитом 90 430,35 грн., загальна вартість кредиту 174 430,35 грн.

Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, який містить аналогічні умови із заявою приєднання.

Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником надавши кредит в обумовленому розмірі, що підтверджується платіжною інструкцією № TR.49245841.87312.8810 від 12 травня 2021 року.

Відповідачкою умови договору належним чином не виконані, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість по кредитному договору № 501 від 12 травня 2021 року в розмірі 102 343,08 грн., з яких: 62 409,91 грн. заборгованість за кредитом, 7,14 грн. заборгованість за процентами; 39 926,03 грн. заборгованість за комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку відповідачки.

За вих. № 178 та № 179 від 10 серпня 2023 року банком було направлено відповідачці письмові вимоги (повідомлення) про наявність заборгованості за кредитними договорами та необхідність її сплати, попереджено про наслідки виконання цієї вимоги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимим доказами підтверджено факт укладення між сторонами кредитних договорів, погодження їх розміру, порядку повернення та відсотків за їх користування, однак незаконно нараховано комісії, оскільки зазначені положення договору в силу вимог закону є недійсним.

Із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо задоволених вимог можливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Звертаючись до суду першої інстанції банк наголошував на тому, що ОСОБА_1 12.05.2021 року та 14.09.2020 року підписавши кредитні договори № 501 та №601 відповідно погодила умови надання кредитних коштів, порядок їх користування та повернення.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за особовим рахунком клієнта вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами шляхом отримання готівки, розраховувалася ними за товари та послуги, а також здійснювала повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що відповідач отримала кредитні кошти та користувалась ними з частковим поверненням. Також, як зазначалось вище матеріали справи містять платіжну інструкцію від 12 травня 2021 року про перерахування кредитних коштів за договором №501 від 12.05.2021 року у розмірі 84 000 грн.

Фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З наданого банком розрахунку заборгованості станом на 10.08.2023 року за кредитним договором №601 заборгованість становить 84 030,72 грн. з яких 49 864,01 грн. - заборгованість за сумою кредиту , а 34 166,71 грн. - заборгованість за відсотками, за кредитним договором №501 заборгованість за кредитом складає 62 409,91 грн. та заборгованість за відсотками 7,14 грн.

Також зазначені суми заборгованості відображені у виписках по особовим рахункам ОСОБА_1 , які є первинними бухгалтерськими документами.

Щодо вимог банку по процентах за користування кредитом слід зазначити наступне.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює АТ «ПУМБ».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти, та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви, про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки, Умови та правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує, як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Такі висновки відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц.

Посилання позивача на те, що у підписаних відповідачем договорах зазначено, що позичальник ознайомлений з умовами і правилами надання банківських послуг та зобов`язався в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку, достовірно не підтверджують вказаних обставин, а тому є не обґрунтованими.

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, підписані відповідачкою заяви від 14 вересня 2020 року так і від 12 травня 2021 року містять розмір погодженої між сторонами процентної ставки за користування кредитом. Таким чином доводи апеляційної скарги щодо непогодження сторонами цих умов договору спростовуються матеріалами справи.

З приводу збільшення розміру кредитного ліміту за договором від 14.09.2020 року, то слід зазначити, що банком надано довідку про збільшення кредитного ліміту, відомості якої відповідачкою належним чином не спростовані. Крім того остання користувалась кредитними коштами в межах збільшеного кредитному ліміту та не зверталась до банку із заявою про його незаконне збільшення.

Окрім того, факт отримання кредитних коштів та користування ними відповідачем не заперечувалося у надій останнім відповіді на відзив, свого контррозрахунку заборгованості відповідач суду не надав.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог законодавства та власного тлумачення норм процесуального права. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами на користь АТ «ПУМБ», яка складається із фактично отриманих та не повернутих грошових коштів та погоджених сторонами відсотків.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 186 373,80 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бездоля О. В. залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: