КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/4150/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поданою представником Лебедєвим Володимиром Володимировичем , на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, який мотивували тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності сторонам у справі та ОСОБА_6 в рівних долях. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 вересня 2008 року Відділом приватизації житла Голосіївської районної м. Києві державної адміністрації.

Так, ОСОБА_6 помер в травні 2021 року та після його смерті відповідачі не надають свідоцтво про право власності для реєстрації прав в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також їм було відмовлено Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією у видачі дубліката зазначеного свідоцтва.

Оскільки зазначені дії відповідачів порушують їх право власності, яке вони не можуть реалізувати в повному обсязі без документів, що посвідчують таке право, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили суд на підставі ст.392 ЦК України визнати за ними по 1/5 частині вказаної вище квартири. Стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 7 756,25 грн.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 5 256,25 грн, витрати за оцінку майна в розмірі 2 500 грн.

В подальшому, у жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення та ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року заяву про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Лебедєв В.В. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за отриманням оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру до відповідачів ніколи не звертались. Жодних доказів на підтвердження факту звернення до відповідачів про надання оригіналу правовстановлюючого документу та відмови відповідачів у наданні такого документу матеріали справи не містять, позивачами таких доказів суду надано не було.

Апелянти також посилаються на те, що позивачі не звертались до суду із клопотанням про витребування доказів, а саме документу про право власності на спірну квартиру, за умови отримання і дослідження якого в судовому засіданні можна було б встановити, що такий документ дійсно існує.

Разом з тим, представник апелянтів вказує, що позивачами також не підтверджено доказами факту втрати правовстановлюючого документу. А посилання в судовому рішенні на лист Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації від 16 червня 2021 року про відмову позивачам у видачі дублікату правовстановлюючого документу не може слугувати належним, в розумінні ст. 77 ЦПК України, доказом втрати правовстановлюючого документу, оскільки вказаним листом позивачів було повідомлено про процедуру оформлення дублікату правовставлюючого документу, але аж ніяк не відмовлено у його видачі через перешкоджання у цьому відповідачами. Відповідачами правовстановлюючий документ на квартиру втраченим не був, вони з приводу втрати документу до будь-яких уповноважених державних органів не звертались.

Звертає увагу й на те, що позивачами були вчинені умисні і протиправні дії щодо фактичного усунення відповідачів від участі в судових засіданнях шляхом повідомлення суду завідомо неправдивих адрес відповідачів та анкетних даних відповідача ОСОБА_8 . Позивачі та відповідачі є родичами, а тому позивачам не могло не бути відомо про те, що ОСОБА_9 в лютому 2022 року вийшла заміж та змінила прізвище на ОСОБА_10 , а також про те, що вона з травня 2009 року не зареєстрована за вказаною в позовній заяві адресою, рівно як і про те, що відповідач ОСОБА_1 з 2018 року не проживає за повідомленою позивачами адресою.

Апелянти вважають, що внаслідок ухвалення оскаржуваного судового рішення вони значною мірою обмежуються у здійсненні права власності, оскільки значна частка спірної квартири подарована позивачами та на даний час належить сторонній особі і розпорядитись належними їм частками у спільному нерухомому майні відповідачі не мають можливості, оскільки домовленість щодо розпорядження майном, що раніше існувала з позивачами не існує на даний час.

В апеляційній скарзі представник зазначає, що відповідачі вважають, що оформлення права на частку в майні через ухвалення судового рішення про визнання права власності відбулось виключно заради здійснення оплатного, під виглядом договору дарування, відчуження частки майна для отримання згодом ще більшої вигоди шляхом пропозиції відповідачам викупу відчужених у вказаний вище спосіб 9/20 частин квартири.

З урахуванням викладеного, представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Лебедєв В.В. просить скасувати заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року, а провадження у справі закрити.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Сторони у справі будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (частини перша і друга статті 131 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання, повідомленою цією особою суду, вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-233гс18 та постановах Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19, провадження № 61-2583св20, від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20, провадження № 61-3782св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св21.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутність.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.09.2008 р. Відділом приватизації житла Голосіївської районної м.Києві державної адміністрації.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , що видано Київським міським відділом державної реєстрації смерті.

Між сторонами виник спір щодо належності правовстановлюючого документа на квартира АДРЕСА_2 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 16.06.2021 р. позивачу було відмовлено у видачі дубліката правовстановлюючого документа, оскільки така видача можлива лише в зв`язку з втратою або зіпсуванням оригіналу і при виготовленні дублікату свідоцтва - оригінал свідоцтва анулюється. Крім того, для видачі дублікат потрібна згода всіх співвласників.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що між сторонами існує спір щодо належності правовстановлюючого документа на квартиру, належну останнім на праві спільної часткової власності, і зазначені обставини порушують права позивачів на реалізацію свого права в повному обсязі, таке право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.ч. 6 та 7 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (частини шоста, сьома статті 128 ЦПК України).

Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Згідно з матеріалами справи суд першої інстанції, отримавши 11 жовтня 2021 року матеріали позовної поданої ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України не виконав та запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання відповідачів не здійснив, а відкривши 11 жовтня 2021 року провадження направив повістки про виклик до суду за адресою зазначеною позивачами - АДРЕСА_3 , що не відповідало зареєстрованому місцю реєстрації та проживання відповідачів.

В подальшому суд, отримавши зворотні повідомлення про відсутність відповідачів за адресою АДРЕСА_3 ухвалив у справі заочне рішення 18 серпня 2022 року за відсутності належного повідомлення відповідачів про дату час та місце розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У п. 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув, розглянувши справу за відсутності сторони відповідачів, позбавив їх можливості скористатись наданими їм процесуальними правами при розгляді справи та на спростування доводів позивачів, про що вказується в апеляційній скарзі.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не може вважатися законним і обґрунтованим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Вирішуючи заявлений позов по суті спору апеляційний суд враховує наступні обставини справи та відповідні їм норми права.

Так із матеріалів справи вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12.09.2008 р. Відділом приватизації житла Голосіївської районної м.Києві державної адміністрації.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , що видано Київським міським відділом державної реєстрації смерті.

Між сторонами виник спір щодо порядку оформлення прав на спадкову частину квартира АДРЕСА_2 , яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 звернувся до Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації з заявою про видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно відповіді Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації від 16.06.2021 р. позивачу було відмовлено у видачі дубліката правовстановлюючого документа, оскільки така видача можлива лише в зв`язку з втратою або зіпсуванням оригіналу і при виготовленні дублікату свідоцтва - оригінал свідоцтва анулюється. Крім того, для видачі дублікат потрібна згода всіх співвласників.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України).

Відповідно до ст. 319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу положень ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ст. 358 ЦК України).

На підставі ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки між сторонами існує спір щодо належності правовстановлюючого документа на квартиру, належну останнім на праві спільної часткової власності, і зазначені обставини порушують права позивачів на реалізацію свого права в повному обсязі, таке право підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання .

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивачів є обґрунтованими, доведеними належними та достатніми доказами, а отже позов підлягає задоволенню.

Доводи апелянтів проте, що між сторонами не існувало спору щодо оформлення позивачами спадкових справ та відповідно і не доведено факту не видачі їм правовстановлюючих документів на квартиру, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачі в силу положень Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року зобов`язані були пред`явити правовстановлюючий документ на спірну квартиру АДРЕСА_2 , оригінал якої перебував у відповідачів, а дублікат видати орган приватизації відмовив позивачам з причин відсутності для цього підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у справі ОСОБА_4 , звертаючись до суду із вказаним позовом сплатив судовий збір у розмірі 5256,25 грн. (а.с. 3), та поніс витрати по платі оцінки квартири в розмірі 2500 грн, (а.с. 21), тому вказані витрати підлягають відшкодування за рахунок відповідачів пропорційно, тобто по 3878,12 грн. з кожної.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подану представником Лебедєвим Володимиром Володимировичем , задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на частку квартири задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_11 ( АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у справі у розмірі 3878,12 грн. з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв