Апеляційне провадження №22-ц/824/8876/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року у справі за заявою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дублікату виконавчого документа в справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року позов ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» (ПрАТ «Страхова компанія «АХА Страхування») до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулось в суд з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Посилалося на те, що виконання зазначеного рішення суду 26 жовтня 2020 року було видано виконавчий лист.

23 листопада 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» направило до Солом`янського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві виконавчий лист із заявою про відкриття виконавчого провадження. Разом з тим, за період з 23 листопада 2020 року по травень 2023 року жодної інформації про хід примусового виконання виконавчих документів від відділу на адресу стягувача не надходило. У зв`язку з цим стягувач неодноразово звертався до відділу з заявами про надання інформації щодо ходу виконавчого провадження та скаргами, відповіді на які до стягувача не надходили. Таким чином, ігнорування запитів стягувача відділом ДВС, ненадсилання виконавцями до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» оригіналів постанови про повернення виконавчого листа без виконання та виконавчого документа, призвели до того, що строки на пред`явлення виконавчого листа були пропущені у зв`язку з неналежним виконанням державними виконавцями посадових обов`язків.

На підставі викладеного заявник просив суд:

- визнати поважними причини пропуску ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» строку на пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого 26.10.2020 року Солом`янським районним судом м. Києва про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» страхового відшкодування на загальну суму 10 497, 92 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 600, 00 грн.

- поновити ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» строк на пред`явлення до виконання виконавчого листа;

- видати дублікат виконавчого листа, виданого 26.10.2020 року Солом`янським районним судом м. Києва про примусове стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» страхового відшкодування на загальну суму 10 497, 92 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 600, 00 грн.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 08 лютого 2024 року в задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого документа відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» подало апеляційну скаргу, в якій зазначило, що оскаржувану ухвалу вважає незаконною та такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржувану ухвалу скасувати та задовольнити вимоги заяви в повному обсязі.

Станом на день розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання, призначене на 22.08.2024 року з`явився представник апелянта.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено судом, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року позов ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено.

26 жовтня 2020 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

23 листопада 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» направила до Солом`янського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві виконавчий лист із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дублікату виконавчого документа, суд першої інстанції, зазначив, що матеріали заяви не містять жодних доказів на підтвердження того, на якій стадії на даний момент перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, зокрема доказів відкриття чи завершення виконавчого провадження, направлення оригіналу виконавчого листа стягувачу чи його втрати відділом державної виконавчої служби, тощо. Ненадання відповідей відділом ДВС на звернення стягувача не свідчить про втрату виконавчого документа.

Колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погоджується з позицією суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги співпадають з доводами, заявленими в заяві товариства, які суд першої інстанції детально розглянув та надав їм належну правову оцінку, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року в справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 554/2491/17 зазначив наступне:

«Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є майже ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.»

Таким чином, апеляційний суд вважає відсутніми підстави для повторного наведення тих доводів і аргументів, якими керувався суд першої інстанції при вирішенні даної справи, і з якими в повній мірі погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року в справі № 1519/2-4707/11 (провадження № 14-21цс24) під час вирішення питання щодо можливості видачі судом дубліката виконавчого документа на підставі звернення стягувача до суду з такою заявою обов`язковим та визначальним є питання з`ясування обставин, чи подана така заява заявником у строк, встановлений для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як убачається з матеріалів справи, 23 листопада 2020 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» направила до Солом`янського районного ВДВС ГТУЮ у м. Києві виконавчий лист із заявою про відкриття виконавчого провадження.

Стягувач зазначає, що виконавче провадження в справі не було відкрите, оскільки за період з 23 листопада 2020 року по травень 2023 року жодної інформації про хід примусового виконання виконавчих документів від відділу на адресу стягувача не надходило.

В той же час, ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» не надала суду жодних доказів з цього приводу.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Сам по собі факт ненадання відповіді органом ДВС на звернення сторони стягувача не може бути беззаперечним доказом того, що виконавче провадження за таким виконавчим листом або не відкривалося, або на даний час уже закрите. Доказів з цього приводу стягувач до суду не надав. При цьому у разі, якщо у сторони є труднощі в отриманні доказів, процесуальним законодавством передбачена процедура витребування таких доказів судом. В той же час таке витребування має бути ініційоване самою стороною по справі і не може бути ініційоване самим судом.

У даному випадку заявник ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду з відповідним клопотанням не звертався.

На підставі наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, видачу дублікату виконавчого документа.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько