Провадження № 2/537/1154/2024
Справа № 537/3271/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.09.2024 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області у складі:

головуючого судді Маханькова О.В.,

за участі секретаря судового засідання Поколоти О.В.,

представника позивача адвоката Малеки І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчуці Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Малека Ірина Василівна, до відповідача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокоп Олександр Едуардович,

про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування.

ВСТАНОВИВ:

Представником позивача ОСОБА_2 подано до суду позовну заяву, відповідно до вимог якої просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є заявниці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю, а заявниця її дочкою; встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавицею Набутовською Гесі, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері Набутовської Гесі, право власності на належну померлій квартиру АДРЕСА_2 , що належала померлій на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, Прокопом О.Е., 05.04.1999, зареєстрованого в реєстрі № 2363.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_4 на території Держави Ізраїль, місто Цфат, померла її матір, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , куди останні разом 10.03.2022 та 29.03.2022 року виїхали через повномасштабне російське вторгнення в Україну від 24 лютого 2022 року. До виїзду за межі України, ОСОБА_3 була зареєстрованою та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , і на день її смерті або на час відкриття спадщини та до виїзду з України до Держави Ізраїль, починаючи з 2018 року, позивачка постійно проживала разом зі своєю матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і була зареєстрованою за іншою адресою, але формально. В той же час, іншого житла, ніж як у своєї матері, вона не мала, таке житло було і залишається для неї єдиним. Вказувала, що в травні 2016 року вона продала наявну в неї квартиру та єдине свої житло за адресою: АДРЕСА_3 , в зв`язку з чим 06.05.2016 року була знята з реєстрації місця проживання за такою адресою. Будучи на той час у шлюбі з ОСОБА_4 , чоловік не захотів її реєструвати за місцем свого проживання і одночасно своєї реєстрації. А реєструвати місце свого проживання за адресою реєстрації і проживання своєї матері, АДРЕСА_1 , вона не могла через отримувану матір`ю субсидію за такою адресою. В той же час, потребувала реєстрації місця проживання. ОСОБА_5 , будучи власником житлового будинку по АДРЕСА_4 , відгукнувся на її потребу та погодився зареєструвати місце її проживання за адресою належного йому на праві власності будинку, що відбулося 15.11.2016 року. В той же час, за вказаною адресою позивачка жодного дня фактично не проживала, між нею та власником такого житлового будинку не укладався договір найму житла, відбулася лише формальна реєстрація місця проживання. На початку 2018 року її із чоловіком шлюбні відносини остаточно були припинені, в результаті чого 17 липня 2018 року шлюб між ними був розірваний. Державна реєстрація розірвання шлюбу відбувалася в Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, яким і було складено відповідний актовий запис за № 259 від 17.07.2018 року. Вказувала, що із часу припинення шлюбних відносин із чоловіком, з початку 2018 року, позивачці нікуди і ні до кого було йти, окрім як до матері. Іншого житла та рідних, окрім матері, вона не мала, а матір знаходилася в похилому віці та вже потребувала сторонньої допомоги. Таким чином, з лютого 2018 року вона оселилася в квартирі матері і вже постійно проживала з останньою за адресою: АДРЕСА_1 . Вказувала, що після її смерті залишилося спадкове майно квартира АДРЕСА_2 . Позивачка є єдиним спадкоємцем за законом першої черги дочкою спадкодавця. На час відкриття спадщини вона постійно проживала із матір`ю, Набутовською Гесі, до самого дня її смерті, за адресою: АДРЕСА_1 , та тимчасово на території Держави Ізраїль, де Набутовська Гесі померла. Після її смерті позивачка продовжила утримувати житло, квартиру, нести витрати на комунальні послуги, користуватися такою та проживати в ній, і до сьогодні. Оскільки на час відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавицею, вважала та вважає, що прийняла спадщину відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України. А відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Маючи наміри вже оформити права на спадщину, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області, ОСОБА_6 , з відповідною заявою, в якій нотаріусу вказала або завила, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала зі спадкодавицею, відповідно прийняла спадщину. Але, нотаріусом, Постановою від 12.06.2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Де в підставах такої відмови нотаріус вказав, що позивачка не надала доказів постійного поживання зі спадкодавцем, крім того нею не було подано заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Через що нотаріусом Єгоркіній А.Ю. було роз`яснено право на звернення до суду з питання спадкових прав або питання доведення права на спадщину. Крім наведеного, також вказувала що в виданому їй первинно свідоцтві про її народження НОМЕР_1 від 06 березня 1964 року міським ЗАГС міста Кременчук, в графі «Мати» російською мовою записано « ОСОБА_8 ». В виданому їй повторно Свідоцтві про народження Серія НОМЕР_2 від 22 травня 2024 року Центральним відділом РАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області в графі «Мати» записано Набутовська ОСОБА_9 . В виданому матері 27 квітня 1999 року паспорті громадянина України ( НОМЕР_3 ) ім`я останньої як в українському, так і в російському варіанті вже було записане « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 », що не відповідає запису імені матері в свідоцтві про народження позивачки, де її ім`я записано « ОСОБА_12 ». Відповідно, і в правовстановлюючому документі на квартиру (договорі купівлі-продажу від 05.04.1999 року народження), і в свідоцтві про смерть ім`я матері записане « ОСОБА_10 ». Наявність такої розбіжності в імені матері в її свідоцтві про народження та в свідоцтві про смерть, і відповідно в правовстановлюючому документі на спадкове майно або квартиру - викликало у нотаріуса сумніви щодо її із спадкодавицею родинних відносин, про що нотаріус вказав у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, що також стало їй на заваді в оформленні спадкових прав. Посилаючись на приведені вище обставин, як на існуючі для неї перешкоди в оформленні спадщини в нотаріальному порядку та задля захисту свого цивільного (майнового) права, звернулася до суду із вказаним позовом в якому просила суд: встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , матір`ю, а вона її дочкою; встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , разом із спадкодавицею, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері Набутовської Гесі, право власності на належну померлій - квартиру АДРЕСА_2 , що належала спадкодавиці на підставі договору купівлі продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, Прокопом О.Е., 05.04.1999 року, зареєстрованого в реєстрі № 2363.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у від 25.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

28.08.2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача - адвоката Малеки І.В., в якому остання просить суд викликати та допитати свідків по справі, а також витребувати копію спадкової справи, яке представник позивача підтримала в підготовчому засіданні.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.09.2024 року відповідне клопотання представника позивача адвоката Малеки І.В. задоволене.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.09.2024 року закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Представник позивача - адвокат Малека І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини та надані суду докази, просила задовольнити.

Представник відповідача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву відповідно до якої просить суд розглянути справу без його участі та ухвалити рішення враховуючи норми чинного законодавства.

Третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області, ОСОБА_6 , в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

В судовому засіданні в якості свідка допитана ОСОБА_14 зазначила що знає особисто позивача ОСОБА_1 , яка проживала з померлою матір`ю ОСОБА_8 з 2018 року.

В якості свідка в судовому засіданні допитана ОСОБА_15 , яка повідомила, що наразі позивач ОСОБА_1 займається успадкуванням після смерті матір. Зазначила, що з 2018 року позивач розлучилася зі своїм чоловіком та почала жити з матір`ю. Також вказала, що ОСОБА_1 та мати ОСОБА_8 у зв`язку з початком воєнних дій на території України вони разом виїхали проживати до Ізраїлю, де до моменту смерті ОСОБА_8 проживали разом.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, вислухавши думку сторін, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Міністерства Внутрішніх Справ Держави Ізраїль, виданого 28 квітня 2022 року Інститутом народонаселення та імміграційним управлінням в м. Беер Шеві, підтвердженого Апостилем від 12.06.2022 року № 248297, - ОСОБА_3 , ім`я батька ОСОБА_16 , ім`я матері ОСОБА_17 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Цфат.

Зі змісту паспорта громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , НОМЕР_3 від 27 квітня 1999 року, на 11 сторінці містяться дані реєстрації місця проживання останньої по АДРЕСА_1 .

Третя сторінка відповідного паспорту, належного гр. Набутовській Гесі, містить два штампи: про перетинання такою громадянкою кордону України автомобільними транспортними засобами в напрямку виїзду 10.03.2022 року, та переліт літаком 29.03.2022 року до Держави Ізраїль.

Зі змісту свідоцтва про народження, виданого 08 травня 1932 року Крюківським ЗАГС - ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком записаний Мусій, матір`ю Дора.

Згідно Свідоцтва про одруження НОМЕР_4 , виданого 04 грудня 1953 року Крюківським бюро ЗАГС Полтавської області, « ОСОБА_19 » і « ОСОБА_18 » одружилися 4 грудня 1953 року, відповідний запис № 163. Після укладання шлюбу присвоєно прізвища « ОСОБА_20 » « ОСОБА_20 ».

Згідно Свідоцтва про смерть НОМЕР_5 , виданого Кременчуцьким міським відділом РАЦС Полтавського обласного управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_8 , - ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_21 помер.

Згідно Свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 06 березня 1964 року Міським ЗАГС міста Кременчука: « ОСОБА_22 » народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 , відповідний запис № 400, де батьком записаний « ОСОБА_19 », матір`ю « ОСОБА_8 ».

Зі змісту Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , виданого повторно 22 травня 2024 року Відділом державної РАЦС у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, - ОСОБА_23 народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 , батьком записаний ОСОБА_21 , матір`ю записана ОСОБА_3 .

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 1 від 31 липня 2020 року: 14 вересня 2001 року в Крюківському відділі державної РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області ОСОБА_23 уклала шлюб з ОСОБА_4 , актовий запис № 330. Прізвище Набутовської після державної реєстрації шлюбу: ОСОБА_24 .

Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_6 , виданого 17 липня 2018 року Кременчуцьким міським відділом державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Полтавській області: шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, про що 17 липня 2018 року складено відповідний актовий запис № 259. ЇЇ прізвище після державної реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_24 .

Згідно паспорту громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , НОМЕР_7 , виданого 27.12.2001 року, на 11 сторінці міститься запис про зняття останньої 06 травня 2016 року з реєстрації місце проживання по АДРЕСА_3 . На 12 сторінці паспорта міститься запис про реєстрацію місця проживання останньої 15.11.2016 року за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя сторінка відповідного паспорту, що належить гр. ОСОБА_1 , аналогічно як і у гр. ОСОБА_7 , містить два штампи: про перетинання такою громадянкою кордону України автомобільними транспортними засобами в напрямку виїзду 10.03.2022 року, та переліт літаком 29.03.2022 року до Держави Ізраїль.

Надані суду правовстановлюючі документи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 , де місце проживання позивачки є зареєстрованим від 15.11.2016 року і до 13.06.2024 року, вказують на належність будинку за такою адресою ОСОБА_5 . Останній в наданій суду заяві, справжність підпису в якій нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області, ОСОБА_6 , від 12 червня 2024, зареєстровано в реєстрі 1279, вказує, що гр. ОСОБА_1 , місце проживання якої із 15.11.2016 року і по теперішній час зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 , за вказаною адресою із часу відповідної реєстрації та по теперішній час не проживала та не проживає. В цій же заяві вказує, що така подія як реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою належного йому на праві власності будинку, на що він надавав письмову згоду, відбувалася формально, на прохання та для потреб самої ОСОБА_1 , без намірів в останньої проживати за вказаною адресою.

Згідно акту про проживання, складеного та засвідченого 05 червня 2024 року ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс», зміст останнього засвідчує факт щодо постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з лютого 2018 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 .

Обставини щодо постійного проживання ОСОБА_1 зі своєю матір`ю, Набутовською Гесі, останні п`ять років її життя за адресою: АДРЕСА_1 , містяться і в довідці виданій Релігійною Організацією «Релігійне управління об`єднання іудейських релігійних громад та організацій Кременчуцького регіону» від 24.05.2024 року, в якій ОСОБА_3 будучи єврейкою за походженням та за життя систематично отримувала допомогу.

Зі змісту роздруківки з Єдиної автоматизованої системи оплати комунальних послуг станом на травень 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість не лічиться.

На підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного та посвідченого 05.04.1999 року ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 2363, - ОСОБА_3 набула право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно довідки № 1846 ЦНАП у м. Кременчуці від 20.07.2016 року: назву АДРЕСА_5 .

Зі спадкової справи, надісланої на вимогу та виконання ухвали суду, 12 червня 2024 року ОСОБА_1 подала заяву приватному нотаріусу Прокопу О.Е., про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері Набутовської Гесі, в якій вказала (заявила), що на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з померлою за адресою: АДРЕСА_1 .

Зі змісту Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77294881 від 12.06.2024 року : приватним нотаріусом Прокопом О.Е. до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис щодо реєстрації спадкової справи № 72565749; 46/2024, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 червня 2024 року, що видана так само приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокопом Олександром Едуардовичем, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

В такій Постанові нотаріус вказав: «Оскільки нею не надано доказів постійного проживання із спадкодавцем та не подано заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, їй було роз`яснено право на звернення до суду. Також, з метою доведення родинного зв`язку з померлою, ОСОБА_1 було надано свідоцтво про народження, видане повторно, Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області серії НОМЕР_2 від 22.05.2024 року, де матір`ю ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_25 ) зазначено « ОСОБА_3 ». Але в свідоцтві про смерть, виданим Міністерством внутрішніх справ Держави Ізраїль 28 квітня 2022 року, зазначено «Набутовська Гесі». Факт родинного зв`язку, а саме що спадкоємець ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_7 , мною не встановлено… Згідно документів, наданих ОСОБА_1 , неможливо підтвердити наявність підстав для закликання до спадкування за законом факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця ОСОБА_7 . Тому оформити спадкові права після померлої, немає можливості у зв`язку з тим, що не підтверджений факт родинних відносин між ОСОБА_1 та Набутовською Гесею ».

Обставини щодо постійного проживання ОСОБА_1 зі своєю матір`ю, Набутовською Гесі, із 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_14 .

Отже, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була та є дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і з 2018 року та на час відкриття спадщини постійно проживала зі своєю матір`ю Набутовською Гесі за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зі змісту статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частин першої-другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно частин першої - другої статті 1221 ЦК України, в редакції на час відкриття спадщини, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Зі змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. 3. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно частин першої та третьої статті 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частин першої, другої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами частин першої-третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Зі змісту частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції до внесення змін в таку статтю Законом № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, - реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Аналогічне передбачено і в частинах 2-3 статті 1 Закону « Про надання публічний (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, - дія цього Закону не поширюється на відносини, пов`язані з виникненням, переходом та припиненням права власності на житло та права користування житлом; декларування місця проживання, реєстрація місця проживання (перебування) особи не є підставою для набуття такою особою права володіння, користування чи розпорядження житлом (у тому числі не є підставою для вселення чи визнання за особою права на проживання та/або права користування житлом), про проживання в якому особа повідомила.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в редакції до внесенні змін в таку статтю Законом № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, зміст якої кореспондується зі змістом статті 1 Закону « Про надання публічний (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» № 1871-ІХ від 05.11.2021 року, - не може бути абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Саме таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року в справі № 487/747/17, в якій також вказав: « За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.».

Подібні висновки викладені і у постановах Верховного Суду: від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц (провадження № 61-5777св20), від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19 ( провадження 61-6290св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19 ( провадження 61-15380св20), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21), від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20 (провадження № 61-2387вс22), від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007 (провадження № 61-11834св22), від 06 травня 2024 року у справі№ 932/11390/20 ( провадження № 61-100св24).

Таким чином, будь-яка особа, із кола спадкоємців, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що прийняла спадщину.

Крім того, відповідно до пункту першого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6. Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення Розділу IV. Окреме провадження ЦПК України.

Згідно ст. 293, п.1 ч. 1, ч. 2 ст.315 ЦПК України, суд в порядку окремого провадження розглядає цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 273 ЦПК України (пункт 1 частини першої статті 315 діючого ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).

Зі змісту частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Аналіз положень статті 315 ЦПК України свідчить про те, що факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Разом з тим, в другому пункті Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) містяться наступні рекомендації: справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

В пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 691/1237/20 (провадження № 61-14225св21) навів наступні висновки: позивачка подала позов, а не заяву в порядку окремого провадження, виключно через те, що іншою вимогою у цій справі був спір про право (право на спадщину), а тому всі ці вимоги (про встановлення факту родинних відносин) розглядаються у позовному провадженні.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту прав, який може бути застосований судом в разі відсутності умов для оформлення відповідних прав в нотаріальному порядку.

В даному випадку позивачка отримала відмову нотаріуса у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері. Отже, у позивачки відсутня можливість оформити своє право власності на спірне спадкове майно в нотаріальному порядку.

Суд зауважує, що позивачка є єдиною спадкоємицею після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 , яка є матір`ю позивачки. При цьому, на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом із спадкодавицею, а відтак фактично та у повному обсязі прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 .

На час відкриття спадщини ОСОБА_8 на праві власності належала квартира АДРЕСА_2 .

Відповідно, за позивачкою, ОСОБА_1 , має бути визнано право власності на вказану квартиру, як за єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_7 , якій вказана квартира належала на праві власності за життя.

Підводячи підсумок, при таких обставинах, враховуючи обставини цієї конкретної справи, суд вважає, що існують законні та достатні підстави для захисту прав позивача в судовому порядку шляхом задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що хоча позовні вимоги було задоволено, проте цей спір виник не з вини відповідача. Тобто, відповідач не вчиняв дій або бездіяльності, які мали наслідком виникнення цього спору, а набув статусу відповідача в силу норм Цивільного кодексу України щодо відумерлої спадщини.

Таким чином, стягнення з відповідача судових витрат буде несправедливим та нерозумним, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне не стягувати ці витрати з відповідача на користь позивача.

Крім того, про стягнення судових витрат не заявляла і позивачка.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76 80, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 293, 315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Малека Ірина Василівна, до відповідача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Прокоп Олександр Едуардович, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а остання є її дочкою.

Встановити факт що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , постійно проживала разом із спадкодавицею - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері Набутовської Гесі - право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Маханьков О.В.