ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2816/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., за участю секретаря судового засідання Боклач А.Є., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Спаського А.Ю., представника третьої особи - Піренко Т.І. , розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем батьківських обов`язків, ненадання нею матеріального забезпечення, відсутністю бажання відповідача виховувати дітей.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 грудня 2023 року справу передано на розгляд судді Якусику О.В.

08 грудня 2023 року на запит суду у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/22233/23 за цим позовом за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання на 06 лютого 2024 року, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації.

06 лютого 2024 року підготовче засідання відкладено на 21 березня 2024 року, протокольною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про виклик в судове засідання як свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21 березня 2024 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду по суті на 21 травня 2024 року, викликано в судове засідання свідків.

21 травня 2024 року від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної державної адміністрація у м. Києві надійшов висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та подання щодо призначення позивача опікуном над малолітньою дитиною.

У судове засідання з`явилась позивач та її представник, надали свої пояснення по суті спору та просили позов задовольнити, представник третьої особи в судовому засіданні підтримала наданий нею висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав.

Окрім того, у судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які повідомили, що відповідач не цікавиться дитино, не з`являється у позивача вдома, залишила дитину в 5 місяців на свою маму.

У судове засідання відповідач не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення за останньою відомою адресою її зареєстрованого місця проживання рекомендованим листом з повідомлення про вручення процесуальних документів у справі, проте поштові відправлення, адресовані відповідачу, повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Крім цього відповідач додатково неодноразово повідомлявся про день та час розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Інформація про стан розгляду справи викладалась у відповідних процесуальних документах - ухвалах суду, які, відповідно до приписів Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень України оприлюднювались у цьому Реєстрі. Окрім того інформація про стан дату і час розгляду справи була розміщена на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є донькою позивача ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17 лютого 2005, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 20.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15 січня 2021 року, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої вказано ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 СК України за вказівкою матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України.

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м. Києва», виданої ОСОБА_1 , дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дарницького району м. Києва», мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народження дитиною не цікавиться, з дитиною до лікаря приходить бабуся ОСОБА_1 .

Актом обстеження умов проживання дитини від 11 вересня 2023 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 для проживання та розвитку дитини створені відповідні умови: в наявності дитяче спальне місце, місце для дозвілля, продукти харчування, одяг за віком та сезоном. Дитина на вигляд здорова, обслуговується у педіатра.

Згідно з висновком від 06 травня 2024 року № 101-4054 Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною другою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У висновку органу опіки і піклування зазначено, що з липня 2021 року мати з дитиною не проживає, не бере участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. Відповідно до наказу служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації від 13.02.2024 № 29 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 » малолітню дитину ОСОБА_9 влаштовано на тимчасове проживання до баби ОСОБА_1 до прийняття рішення про влаштування дитини до сімейної форми виховання. ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_10 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.02.2024 встановлено, що родина проживає в чотирикімнатній квартирі з усіма побутовими та комунальними зручностями. Дитина забезпечена одягом, взуттям, предметами особистої гігієни, продуктами харчування та іграшками для розвитку. Для проживання та виховання дитини умови створені. Усі витрати щодо утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 несе баба ОСОБА_1 . Відповідно до листа Дарницького районного в місті Києві центру соціальних служб від 06.03.2024 № 101/42/1124 сім`я Слуговіних отримувала соціальну послугу за Державним соціальним стандартом соціальної послуги «Соціальний супровід сімей/осіб, які перебувають у складних життєвих обставинах». Чинником, який спричинив складні життєві обставини стала рання вагітність ОСОБА_3 , народження дитини та схильність ОСОБА_3 до вживання наркотичних речовин. Фахівцями Центру з молодою матір`ю проводилася мотиваційна робота з питань догляду за новонародженою донькою, але ОСОБА_3 категорично заявила, що дитиною займатись не бажає. З метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування Дарницького району міста Києва вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини підтвердили і допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, пунктами 6, 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках

Оцінивши надані сторонами докази, висновок органу опіки і піклування, врахувавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до дитини, а тому вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є підстави для їх задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав.

При цьому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача спрямовано насамперед на захист інтересів дитини та є засобом стимулювання відповідача до належного виконання нею своїх обов`язків, яка, в разі зміни свого ставлення до дитини та своїх батьківських обов`язків, матиме змогу звернутися до суду з відповідним позовом та поновити свої батьківські права.

Щодо вирішення питання про встановлення опіки та призначення ОСОБА_1 опікуном малолітньої дитини суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом з 2021 року малолітня дитина ОСОБА_10 проживає з бабою ОСОБА_1 у чотирикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка облаштована усіма побутовими та комунальними зручностями. Дитина забезпечена одягом, взуттям, предметами особистої гігієни, продуктами харчування та іграшками для розвитку. Для проживання та виховання дитини умови створені. Усі витрати щодо утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 несе баба ОСОБА_1 , яка повністю нею опікується.

Відповідно до подання Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе призначити ОСОБА_1 опікуном над її малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі позбавлення батьківських прав її матері ОСОБА_3 .

Опіка і піклування є особливою формою державної турботи про малолітніх (до 14 років) та неповнолітніх дітей (з 14 до 18 років), що встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування (ст. 243 СК України).

Згідно з ст. 55, 58 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до ч. 3. ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Отже, беручи до уваги встановлені у цій справі обставини, враховуючи подання Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про призначення ОСОБА_1 опікуном над її малолітньою онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки судом вирішено питання про позбавлення батьківських прав матері дитини ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_4 та призначення її опікуном ОСОБА_1 відповідно до подання органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у сумі 1073,60 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 , громадянку України, ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити опіку над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2024 року.

Суддя О.В. Якусик