РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/16481/23

Провадження № 22-ц/4815/691/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів:Ковальчук Н.М.., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк"

відповідач: ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курлапович М.Д. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2024 року, ухвалене в складі судді Панас О.В., дата складання повного тексту судового рішення 26.03.2024 , у справі № 569/16481/23

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року Акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 22.12.2020 року між сторонами укладено кредитний договір №701 (надалі - кредитний договір) шляхом оформлення заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту складає 100000,00 грн. Строк кредиту 36 місяці.

АТ «ПУМБ» виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит у сумі 100 000,00 грн. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та відсотків за користування кредитом належним чином не виконала.

У зв`язку з викладеним АТ «ПУМБ» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на загальну суму 105104,06 грн. з яких: 60548,43 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6,31 грн. - заборгованість за відсотками, 44549,32 грн. заборгованість за комісією.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 105 104 (сто п`ять тисяч сто чотири ) грн. 06 коп.

Вирішено питання про судовий збір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скаргу мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що положення укладеного договору в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечать ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому є нікчемними. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позові, а отже не є належним доказом заборгованості. Крім того вважає, що банк не дотримався вимог, щодо повідомлення щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Покликається на незастосування судом правових позицій викладених у постановах Верховного Суду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Встановлено, що 22.12.2020 ОСОБА_1 підписала заяву №701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, чим підтвердила прийняття публічної пропозиції АТ "ПУМБ" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а. с. 2 на звороті).

Відповідно до умов договору Банк надав відповідачу кредит на суму 100000,00 грн. на загальні споживчі цілі (п.п. 1 і 2 заяви), шляхом перерахування банком суми споживчого кредиту, відповідно до зазначених клієнтом в заяві на приєднання до договору реквізитів (п. 7 заяви).

Строк дії договору 36 місяців (п. 3 заяви). Пунктом 4 заяви встановлено розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99%, а пунктом 5 визначено розмір процентної ставки - 0,01% річних.

У заяві від 22.12.2020 року №701 в окремому розділі сторони погодили графік платежів, відповідно до якого відповідач зобов`язувалася в період з 22.12.2020 року до 22.12.2023 року щомісячно вносити суму платежу на погашення кредиту 5768,21 грн. (останній платіж 5767,87 грн.), складовими якого є сума кредиту за договором, проценти за користування кредитом та комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2990,00 грн.

Виконання Банком свого обов`язку з перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів стверджується платіжною інструкцією про видачу кредиту №TR. 46419724.61390.8810 від 22.12.2020 року та випискою з особового рахунку .

Відповідно до розрахунків заборгованості за кредитним договором №701 та виписки особового рахунку ОСОБА_1 , відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань зі сплати позивачу щомісячних платежів і станом на 18.06.2023 року має загальну заборгованість за кредитом в сумі 105104,06 грн. з яких: 60548,43 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6,31 грн. - заборгованість за відсотками, 44549,32 грн. заборгованість за комісією.

З метою до судового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено письмову вимогу (повідомлення) № 323 від 18.06.2023 року з вимогою погасити заборгованість за кредитним договором№701 в сумі 105104,06 грн не пізніше 30 календарних днів з дня отримання цього повідомлення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «Перший Український Міжнародний Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Оскільки відповідачем підписано заяву №701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, які містять відомості про розмір кредитного ліміту, розмір встановлених процентів, строк кредитування, порядок погашення заборгованості, то сторонами погоджено істотні умови договору, зокрема розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, порядок погашення заборгованості, тощо.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що банк не дотримався вимог, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем цих умов.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Відповідачем обставини підписання кредитного договору не заперечуються.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позові, а отже не є належним доказом заборгованості, апеляційний суд розцінює критично.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №701від 22.12.2020 року вбачається, що станом на 18.06.2023 року наявна заборгованість в сумі 105104,06 грн. з яких: 60548,43 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6,31 грн - заборгованість за відсотками, 44549,32 грн заборгованість за комісією.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідачу на картковий рахунок надійшли кошти за договором позики у розмірі 100 000,00 грн., та останньою здійснювалось погашення заборгованості до березня 2022 року.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачем не надано.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги, що положення укладеного договору в частині стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості суперечать ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними за свою природою.

У пункті 4 розділу «Споживчий кредит (без послуги страхування)» заяви №701 від 22.12.2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка підписана відповідачем визначено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2,99%. Розділ заяви «Графік платежів» містить відомості про те, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2990,00 грн. щомісяця. Загальний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості за договором комплексного банківського обслуговування становить 107640,00 грн. (а. с. 2 на звороті).

Отже умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Положеннями п. 5.7.3 публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (нова редакція діє з 12 серпня 2020 року) визначено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касові операції щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

Оскільки, публічна пропозиція АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не підписана відповідачем, остання не може вважатись частиною договору приєднання, так і не містить чіткого переліку послуг, з яким ознайомилась відповідач та з яким остання погодилась.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, як в заяві №701 від 22.12.2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, так і в паспорті споживчого кредиту не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредитної заборгованості (списання, зарахування кредитної заборгованості, розрахунково-касові операції, надання консультативних та інформаційних послуг) за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх із споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення заяви №701 від 22.12.2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемним, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заборгованість відповідача по комісії за кредитним договором, заявлена позивачем у позові, в сумі 44549,32 грн. до стягнення не підлягає.

Отже, рішення суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову, а саме в частині стягнення 60548,43 грн. заборгованості за кредитом, 06,31 грн. заборгованості по процентам, а всього 60554,74 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а. с. 20). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з відповідача на користь позивача АТ «ПУМБ» підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 1546,25 грн. (57,61%) за подання позовної заяви.

Відповідачем ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 4026,00 грн. З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з позивача АТ «ПУМБ» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених вимог апеляційної скарги, а саме 1706,62 грн. (42,39 %) за подання апеляційної скарги.

Згідно ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, до стягнення з позивача на користь відповідача підлягає 160,37 грн судових витрат.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Курлапович М.Д. задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 березня 2024 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 60554 (шістдесят тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири ) грн. 74 коп.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 160,37 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 12 вересня 2024 року.

Головуючий :

Судді :