Справа № 152/417/24
Провадження № 22-ц/801/1570/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Роздорожна А. Г.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

з участю секретаря судового засідання Кахно О.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Піпко Андрія Миколайовича

на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Роздорожної А.Г.,

у справі №152/417/24

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся в районний суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, обґрунтовуючи вимоги тим, що з 2014 року по 2018 рік вони із відповідачкою перебували у фактичних шлюбних стосунках, від яких у них народилась ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі ч. 1 ст. 135 СК України в актовому записі про народження дитини її батьком зазначено ОСОБА_4 .

За вказаних підстав, просив визнати його ОСОБА_2 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести в актовий запис відповідні зміни.

До позовної заяви позивачем додано клопотання про призначення судово-генетичної експертизи.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року призначено судово-генетичну експертизу, а провадження у справі зупинено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

18 червня 2024 року представник відповідача - адвокат Піпко А.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що з моменту народження дитини ОСОБА_2 жодного разу не звертався до експертної установи про проведення генетичної експертизи з метою встановлення кровного споріднення з нею. Ним також не надано інших доказів того, що дитина є його біологічною донькою. В оскаржуваній ухвалі відсутній перелік матеріалів, що надаються для дослідження, а відтак вона не відповідає вимогам ст. 104 ЦПК України.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи суду не надійшов, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду 04 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 вересня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового розгляду, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції послався на положення статті 103 ЦПК України та виходив з того, що оскільки предметом доказування у справі є наявність кровного споріднення між позивачем та неповнолітньою дитиною, для з`ясування обставин, що мають значення для справи необхідні спеціальні знання в області генетики.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із самих запитань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, запитання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (частина 1 статті 104 ЦПК України).

Постановляючи ухвалу про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, суд першої інстанції дійшов висновку, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

При цьому на вирішення експертів судом були поставлені наступні питання:

- Чи існує кровна спорідненість між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

- Якщо так, то чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

За змістом положень статті 125 СК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) висловив позицію про те, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

Доводити наявність чи відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз. Для встановлення чи оспорювання батьківства проводиться експертиза ДНК.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини № 15 від 03 лютого 2016 року, шляхом включення відомостей про нього як про батька ОСОБА_5 , змінивши прізвище батька дитини на « ОСОБА_6 », посилаючись на те, що він є батьком дитини, але запис у її свідоцтві про народження був зроблений відповідно до статті 135 СК України.

З огляду на те, що між сторонами виник спір з приводу батьківства ОСОБА_2 щодо дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а для встановлення вказаної обставини необхідно застосування спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення у справі судово-генетичної експертизи.

Доводи апеляційної скарги про те, що з моменту народження дитини ОСОБА_2 жодного разу не звертався до експертної установи про проведення генетичної експертизи, з метою встановлення кровного споріднення з нею колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків суду про необхідність призначення судом по даній справі судово-генетичної експертизи. Вказані доводи відповідача не можуть бути визнані підставою для відмови позивачу у реалізації права, передбаченого процесуальним законом.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ухвала не відповідає вимогам процесуального закону в зв`язку з відсутністю в ній переліку матеріалів, що надаються для дослідження, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (а наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини.

Для визначення батьківства обов`язковою є присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. За відсутності біологічного матеріалу хоча б однієї зі сторін провести дослідження неможливо.

Отже з огляду на специфіку проведення призначеної судом експертизи, відбір і направлення судом матеріалів для її проведення є неможливим, й не зазначення в ухвалу про призначення експертизи переліку матеріалів, що надаються для дослідження, не свідчить про незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Отже апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного процесуального питання, в зв`язку з чим ухвала Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Піпко Андрія Миколайовича залишити без задоволення, а ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 31 травня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин