ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 630/1250/23
Номер провадження 22-ц/818/1506/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10 січня 2024 року в складі судді Малихіна О.О. у справі № 630/1250/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі- АТ «Акцент-Банк», АТ «А-Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 12 вересня 2016 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент-Банк» (A-Банку) з метою укладання кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у анкеті-заяві. Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 26 жовтня 2023 становить в розмірі 27248,64 грн, з яких: 16780,46 грн - заборгованість за кредитом, 10468,18 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість в розмірі 27248,64 грн, а також 2684 грн судового збору.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 10 січня 2024 року позов АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за договором № Б/Н від 12 вересня 2016 року по тілу кредиту в розмірі 16780,46 грн та по відсоткам за користування кредитом в розмірі 10468,18 грн, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачка належним чином не виконувала умови кредитного договору, про що свідчать відомості, викладені в розрахунку заборгованості станом на 26 жовтня 2023 року, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають стягненню.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Акцент-Банк» задовільнити частково в розмірі 8819,91 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, суд не звернув увагу на те, що в анкеті-заяві процентна ставка не зазначена, а матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці витяг з Умов та Правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву. Крім того, підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 12 вересня 2016 року, на яку посилається в позовній заяві позивач, не містить будь-яких даних про суму кредиту, кредитний ліміт, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії. Вказана анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача та підпис останньої. Зазначила, що за розрахунком заборгованості вона сплатила в рахунок погашення заборгованості 20217,17 грн, які банком спрямовувались не тільки на погашення тіла кредиту, а й на погашення процентів за користування ним. Тому вважає, що оскільки ОСОБА_1 отримала кредитні кошти, обґрунтованою є вимога про стягнення лише фактично отриманих та не повернутих коштів за кредитом (тіла кредиту) в сумі 8819,91 грн.

22 квітня 2024 року АТ «А-Банк» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги та задовільнити позовні вимоги АТ «А-Банк».

Відзив на апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Даний кредитний договір є офертою і відповідачка, використавши кредитні кошти, прийняла її та відповідні умови, а отже і запропонований розмір процентів за користування кредитом, прийнято відповідачем. Крім того, відповідачем 23 січня 2020 року було підписано Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка та багато іншого. На підтвердження вірності розрахунку до позову було додану банківську виписку (яка є первинним бухгалтерським документом відповідно до ЗУ «Про бухгалтерський облік»), де в тому числі відображено використання відповідачем кредитного ліміту. Також в матеріалах справи наявні довідка про видачу картки та довідка про встановлення/зміну кредитного ліміту, тому звертає увагу суду на те, що ініціатором встановлення/зміни кредитного ліміту може бути як Банк, так і сам клієнт, та заборгованість виникла в результаті витрачення кредитних коштів, а встановлення кредитного ліміту є лише можливістю їх використання (відповідно до всіх умов договору), а не обов`язком клієнта.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10 січня 2024 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «А-Банк». Своє рішення мотивував тим, що відповідач не виконала зобов`язання по поверненню кредитних коштів за договором, чим порушила умови кредитного договору, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 вересня 2016 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.с.8).

В подальшому, на підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з довідкою, доданою до позову, відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 строком дії до січня місяця 2020 року та № НОМЕР_3 строком дії до грудня місяця 2024 року (а.с.18).

З довідки за лімітами, виданої АТ «А-Банк» вбачається, що ОСОБА_1 12 вересня 2016 року встановлено суму кредитного ліміту в розмірі 300 грн; 16 вересня 2017 року ліміт збільшено до 1400 грн; 17 вересня 2017 року ліміт збільшено до 1400 грн; 18 вересня 2017 року ліміт збільшено до 1800 грн; 18 жовтня 2017 року ліміт збільшено до 2900 грн; 19 жовтня 2017 року ліміт встановлено до 2900 грн; 19 жовтня 2017 року ліміт встановлено до 2900 грн; 10 вересня 2021 ліміт збільшено до 17000 грн; 29 серпня 2023 року ліміт зменшено до 16780,46 грн; 29 серпня 2023 ліміт збільшено до 16800 грн (а.с.19).

Випискою за договором по картковим рахункам відповідача у взаємозв`язку з іншими відомостями, наданими позивачем, підтверджується, що ОСОБА_1 , починаючи з 04 жовтня 2017 року активно користувалась банківською карткою, що видавалась їй, як платіжним засобом дебетно-кредитного типу в споживчих цілях шляхом поповнення мобільного, здійснення покупок, погашення заборгованості, тощо (а.с.9-17).

АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами, що підтверджується випискою по картці, але відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 26 жовтня 2023 року має заборгованість по кредиту в розмірі 27248,64 грн, з яких: 16780,46 грн - заборгованість за кредитом, 10468,18 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.5-6).

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» (а.с.20-26), витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та «Універсальна GOLD» (а.с.26 зворот -27), які відповідачем не підписано.

Пунктом 2.1.1.12.1. Умов та правил, закріплено, що форма надання кредитного ліміту: «Фінансовий» кредитний ліміт може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів з картрахунку і безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги.

Згідно п.2.1.1.2.1. Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата одержання Картки, зазначена в Заяві.

Відповідно до п.2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов та правил, після одержання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви банк виконує перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У п.2.1.1.3.5. Умов та правил закріплено, що клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів, а також списання коштів з картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межа платіжного ліміту картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером.

Відповідно до п.2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6. Умов та правил, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплати винагороди банку.

Погашення кредиту поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (п.2.1.1.12.3. Умов та правил).

В п.2.1.1.12.4. Умов та правил, закріплено, що термін внесення обов`язкового платежу по кредиту (далі «Платіж»), а також овердрафту до 1-го числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбаченому тарифами, і частина заборгованості по кредиту. Термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; Термін погашення відсотків по овердрафту щомісячно за попередній місяць до 1-го числа.

Відповідно до п.2.1.1.12.5. Умов та правил, термін погашення кредита (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов`язкового платежу встановлюється в наступному порядку: термін погашення відсотків по кредитах і комісій щомісячно за попередній місяць; згідно зі ст. 212 КЦУ у разі наявності прострочених кредитів (Овердрафту) терміном повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; строк повернення Овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення Овердрафту; термін погашення відсотків за офердрафтом щомісячно за попередній місяць до 25-го числа поточного; термін погашення штрафів і пені за кредитом з дня нарахування.

Згідно п.2.1.1.12.6.1. Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн, включаючи зобов`язання, обумовлені пп. 2.1.12.6.2., 2.1.12.8.1. Умов та правил, Клієнт сплачує банку пеню, у відповідності до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбаченому п.12.3. і п.12.4., при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стають простроченими кредитами. У разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів, увесь кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати перекладу кредиту (овердрафту) у статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно з п.п.12.5.1. (п.п.2.1.1.12.6.2. та 2.1.1.12.6.3.).

Відповідно до п.2.1.1.12.8. Держатель доручає списувати з будь якого рахунку Держателя, відкрито в Банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення Боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу, якщо Мінімальний обов`язковий платіж вказаний в Заяві Клієнта і в Пам`ятці клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, за якими Держатель не є належним одержувачем. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Пунктом 2.1.1.12.9 Умов та правил закріплено, що банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання Клієнтом та/або довіреною особою Клієнта своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором.

Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом встановлено тільки Умовами та Правилами надання банківських послуг, які відповідачу не були відомі, оскільки вона їх не підписувала. Відповідач підписала лише заяву позичальника від 12 вересня 2016 року, яка містить лише анкетні дані позичальника, підпис позичальника та відповідальної особи банку, яка перевіряє правильність та достовірність відомостей позичальника.

Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком банку станом на 26 жовтня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 27248,64 грн, яка складається з заборгованості за кредитом 16780,46 грн, заборгованості за відсотками 10468,18 грн.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами ознайомилася відповідач і з ними погодилася, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку від 12 вересня 2016 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12 вересня 2016 року шляхом підписання заяви-анкети, в якій відсутня базова процентна ставка. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена в формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ «Акцент-Банк» відсотків у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу в анкеті-заяві від 12 вересня 2016 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено в пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина 1 статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Акціонерне товариство «Акцент-Банк» дотрималось вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), від 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), від 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18), від 03 лютого 2021 року у справі № 333/36/18 (провадження № 61-11081св19) тощо.

Також, колегія зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12 вересня 2016 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначено моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.

Однак, з наданого АТ «А-Банк» розрахунку (а.с.4-7) вбачається, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з умовами обслуговування рахунків фізичної особи, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості.

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 16780,46 грн. Проте, фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком також нараховувались проценти на заборгованість за кредитом.

ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим заборгованість зростала.

При цьому, як вбачається з виписки по картці ОСОБА_1 , банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, списання (без зазначення, що саме списується), щомісячні платежі, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак не є фактично такою.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та невраховані в погашення боргу списані суми відсотків, однак з одного боку фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а з іншого - заборгованість за тілом кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою.

За таких обставин, нарахування заборгованості в частині відсотків здійснювалось банком неправомірно, а отже не підлягає стягненню, отже кошти, автоматично списані в рахунок відсотків з карткового рахунку ОСОБА_1 , слід враховувати при визначенні загального розміру заборгованості.

Наведене також узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Із виписки по картці клієнта ОСОБА_1 за період з 12 вересня 2016 року по 26 жовтня 2023 року (в самій виписці першою зазначеною датою є 04 жовтня 2017 року, останньою 01 жовтня 2023 року), в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що за вказаний період на рахунок ОСОБА_1 було надходжень усього на суму 20217,17 грн.

За вказаний період відповідачкою було витрачено суму в розмірі 46509,23 грн, до якої також входить 17530,38 грн стягнутих та спрямованих позивачем на погашення відсотків по укладеному договору від 12 вересня 2016 року (а.с.9-17).

Разом з тим місцевий суд не звернув увагу на те, що з виписки по картці клієнта ОСОБА_1 за період з 12 вересня 2016 року по 26 жовтня 2023 року (а.с.9-17), вбачається, що заборгованість за тілом кредиту частково сформована за рахунок списання банком з кредитного ліміту, нарахованих протягом усього часу відсотків за користування кредитом, зокрема банком списано відсотків на суму 17530,38 грн.

Апеляційний суд вважає, що частину із сплачених відповідачкою коштів у сумі 20217,17 грн позивачем безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, оскільки анкета-заява від 12 вересня 2016 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.

Оскільки в анкеті-заяві від 12 вересня 2016 року відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, судова колегія вважає неправомірним та безпідставним нарахування банком відсотків за користування кредитом та зарахування цих коштів до заборгованості по тілу кредиту, а тому вважає, що стягненню підлягає сума в розмірі 8761,68 грн ((46509,23 17530,38) 20217,17), тобто, різниця між фактично витраченими відповідачкою коштами та внесеними коштами в межах кредитного ліміту.

До відзиву на апеляційну скаргу АТ «Акцент Банк» надав копію Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» , однак суд апеляційної інстанції його не бере до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні (постанова КЦС ВС від 07 квітня 2021 року у справі №279/11692/15-ц).

В постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц зазначено, що за змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

АТ «А-Банк» є позивачем у справі, тому мав об`єктивну можливість подати докази до позовної заяви або в суді першої інстанції. Оскільки позивач не навів поважних причин неподання цих доказів до районного суду, які були додані ним до апеляційної скарги, тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

Неправильне застосування судом першої інстанції вищенаведених норм матеріального права призвело до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанцій не дослідив належним чином та не дав правової оцінки наданим сторонами доказам, зокрема розрахунку заборгованості за кредитним договором з усіма її складовими частинами в сукупності та взаємозв`язку з іншими встановленими обставинами справи.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «А-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 8761,68 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частинам 1, 2, 10, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні з позовом до суду АТ «А-Банк» сплатило судовий збір у сумі 2684 грн (а.с.36).

Оскільки позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково, а саме - на 32,15% (8761,68 х 100) : 27248,64, позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 862,90 грн (2684 х 67,85%).

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджено, а саме, за подання апеляційної скарги сплачено 3220,80 грн (а.с.112).

Враховуючи, що апеляційну скаргу задоволено частково, зменшено суму, що підлягає стягненню, відповідачу має бути компенсовано пропорційно незадоволених позовних вимог 1821,09 грн судового збору (3220,80 х 67,85 %)

Отже, різниця між зазначеними сумами, що становить 958,19 грн (1821,09 862,90), яка має бути компенсована ОСОБА_1 за рахунок АТ «А-Банк».

Керуючись ст. ст.367,368, 374, 376, 381 - 384,389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 10 січня 2024 року в частині розміру заборгованості за договором про надання банківських послуг від 12 вересня 2016 року та судового збору скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» () заборгованість за договором №б/н від 12 вересня 2016 року у розмірі 8761 (вісім тисяч сімсот шістдесят одна) грн 68 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 958 (дев`ятсот п`ятдесят вісім) грн 19 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова