П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року у справі за заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до суду з заявою та просило поновити строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі № 759/19410/19.

Заява обґрунтована тим, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 січня 2020 року позов КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 задоволено. Судове рішення набрало законної сили 20 лютого 2020 року. 11 серпня 2022 року представником КП «Київтеплоенерго» через канцелярію було подано заяву про видачу виконавчого листа по справі. 22 квітня 2024 року КП «Київтеплоенерго» було отримано засобами поштового зв`язку виконавчі листи по справі №759/19410/19, якими стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги. Однак, виявлено, що КП «Київтеплоенерго» пропущено строк на пред`явлення виконавчих листів до виконання. Тобто, виконавчі листи були видані судом після строку, встановленого законодавством для пред`явлення виконавчих листів до виконання не з вини заявника.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року у задоволенні заяви КП «Київтеплоенерго» відмовлено.

В апеляційній скарзі КП «Київтеплоенерго» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що для отримання виконавчих документів у справі представником позивача неодноразово були подані заяви про видачу виконавчих документів. У зв`язку з тим, що КП «Київтеплоенерго» не змогло отримати виконавчі документи протягом трьохрічного строку з дня набрання рішенням законної сили з поважних причин, а тому останнім було пропущено строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання з незалежних від нього причин. Судом першої інстанції не взято до уваги заяви позивача про видачу виконавчих листів, які були наявні у матеріалах справи. Судова повістка була направлена судом першої інстанції та отримана заявником 15.05.2024 о 15-06 год. Представник КП «Київтеплоенерго» з незалежних від нього причин ніяк не міг прибути на судове засідання та надати додаткові пояснення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представник КП «Київтеплоенерго» більше 4-х років з часу набрання судовим рішенням законної сили не вчиняв жодної дії щодо отримання виконавчих листів.

Апеляційний суд не може погодитись по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Частинами 1, 2, 4 ст. 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення судом були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону в редакції, чинній на момент набрання рішенням законної сили, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, з наступного дня після його постановлення.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.

Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

При вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа суд повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування (постанова Верховного Суду 10 серпня 2022 року у справі № 1522/12531/12).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Тобто причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку з обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Зазначене повинно підтверджуватися належними і допустимими засобами доказування.

Отже, цими нормами законодавець обмежив строки пред`явлення виконавчого документу до виконання з метою захисту прав та інтересів боржників у виконавчому провадженні та недопущення зловживання своїми правами стягувачами, у зв`язку з чим для поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого документу до виконання необхідна наявність причини, яка судом буде визнана поважною.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва 20 січня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення в сумі 14 964,75 грн., заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води в сумі 58 717,13 грн., а всього 73 681,88 грн. та стягнуто інфляційну складову боргу у розмірі 1301,61 грн.; 3% річних в сумі 1 208,26 грн. та судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Рішення суду набрало законної сили 20 лютого 2020 року.

Для отримання виконавчих документів у справі представником позивача неодноразово подані заяви про видачу виконавчих документів, а саме: 14 вересня 2020 року, що підтверджується відміткою суду; 27 жовтня 2020 року, що підтверджується відміткою відділення зв`язку Київ-32; 11 серпня 2022 року, що підтверджується відміткою суду та 15 квітня 2024 року, що підтверджується відміткою суду.

16 квітня 2024 року на адресу КП «Київтеплоенерго» було направлено виконавчі листи.

22 квітня 2024 року КП «Київтеплоенерго» було отримано виконавчі листи засобами поштового зв`язку.

В даному випадку суд першої інстанції проігнорував заяви позивача від 14 вересня 2020 року, 27 жовтня 2020 року та 11 серпня 2022 року про видачу виконавчих листів, вказані заяви до матеріалів справи не підшив, виконавчі листи позивачу не видав.

Зазначене підтверджується, доданими до апеляційної скарги заявами позивача про видачу виконавчих листів з відмітками суду про отримання цих заяв та фактичною відсутністю їх в матеріалах справи до моменту подачі апеляційної скарги.

Звернувшись 15 квітня 2024 року до суду з четвертою заявою про видачу виконавчих листів, позивач отримав їх за межами встановленого законом строку для їх пред`явлення до виконання.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на пред`явлення виконавчих листів до виконання позивачем пропущено з поважних причин, які не залежали від нього, а саме через безпідставну не видачу судом першої інстанції вказаних листів позивачу за заявами останнього.

Згідно з ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 року (п.40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків національними судами Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 року, п.36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29.07.1998 року, п.37).

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду з прийняттям нового судового рішення по суті вимог заявника.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 15 травня 2024 року скасувати та прийняти постанову.

Заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі № 759/19410/19 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Поновити Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання виданих Святошинським районним судом міста Києва у цивільній справі № 759/19410/19 за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.