К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року місто Київ

справа № 754/1359/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/931/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Скрипки О.І. від 13 квітня 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2023 року ФОП ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Позов мотивовано тим, що 21 грудня 2022 року між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди № А00153186, за яким орендодавець зобов`язався передати, а орендар прийняти в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, а орендар зобов`язався виплачувати орендодавцю орендну плату і після закінчення терміну оренди повернути йому зазначене обладнання.

В рамках дії зазначеного договору згідно з акта передачі обладнання в оренду на строк з 21 до 22 грудня 2022 року орендодавець передав орендарю в оренду обладнання, а саме: вібротрамбовка (вібронога) - 70 кг(Honda GX100) 1 шт. вартістю 70 175,17 грн, з вартістю оренди обладнання 1 000,00 грн/доба.

З урахуванням ненадходження від орендаря на рахунок орендодавця станом на 22 грудня 2022 року 100 % передоплати за користування обладнання понад встановлений термін та непогодження сторонами наступного терміну оренди, договір оренди припинив свою дію та відповідно закінчився термін оренди 22 грудня 2022 року.

В порядку застосування досудового врегулювання спору на адресу орендаря було направлено повідомлення (вимогу) за договором оренди від 26 січня 2023 року з вимогою негайно повернути обладнання та погасити заборгованість по орендній платі, проте вимога була залишена без реагування.

Непогашення Орендарем заборгованості по орендній платі, не повернення орендованого майна та продовження користування обладнанням свідчить про грубе порушення орендарем своїх договірних зобов`язань.

Станом на 26 січня 2023 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем за договором оренди становить 174 175,17 грн, з яких: 70 172,17 грн - вартість обладнання згідно з додатком № 1 до договору від 21 грудня 2022 року; 36 000,00 грн - сума заборгованості по орендній платі за період з 21 грудня 2022 року по 26 січня 2023 року (36 діб ? 1 000,00 грн); 68 000,00 грн - сума неустойки (пені) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за період з 23 грудня 2022 року по 26 січня 2023 року (34 доби ? 1 000,00 грн ? 2).

Із урахуванням наведених обставин, позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь 70 172,17 грн вартості не повернутого з тимчасового користування обладнання, 36 000,00 грн заборгованості по орендній платі, 68 000,00 грн суми неустойки (пені), що всього складає 174 175,17 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року позов ФОП ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_3 70 175,17 грн вартість не повернутого з тимчасового користування обладнання, 36 000,00 грн заборгованість по орендній платі, 68 000,00 грн суми неустойки, що всього складає 174 175,17 грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 741,75 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, після закінчення строку оренди не повернув орендоване обладнання, яке було передане йому у тимчасове користування, тому наявні правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди в розмірі 36 000,00 грн, компенсації вартості неповернутого обладнання в розмірі 70 175,17 грн та 68 000,00 грн неустойки відповідно до наведеного у позові розрахунку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Заявник зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в суді першої інстанції. Відповідач жодного договору оренди не укладав, підпис в договорі є підроблений та не належить ОСОБА_1 , що вбачається візуально за співставлення підпису на договорі та на паспорті ОСОБА_1 . Суд ухилився від дослідження та об`єктивної оцінки поданих доказів, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ФОП ОСОБА_3 не скористалася правом на подання відзиву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 21 грудня 2022 року між ФОП ОСОБА_3 (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар) укладений договір оренди № А00153186, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове оплатне користування будівельне та інше обладнання, а орендар зобов`язується виплатити орендодавцю орендну плату і, після закінчення терміну оренди, повернути йому зазначене обладнання.

Згідно з пунктом 2.1 договору орендна плата за користування обладнанням розраховується на підставі розцінок орендодавця з розрахунку за одну добу й вказується у відповідному додатку до цього договору, який є його невід`ємною частиною. Орендна плата розраховується орендодавцем і підлягає оплаті орендарем з дати зазначеної сторонами в акті прийому-передачі обладнання в оренду. Орендна плата нараховується до дати підписання сторонами акту повернення обладнання з тимчасового користування.

Відповідно до пункту 3.1 договору орендар проводить передоплату за оренду обладнання у розмірі 100% на підставі відповідного додатку до договору або рахунку, виставленого орендодавцем не пізніше дати передачі обладнання в оренду.

Пунктом 3.4 договору визначено, що у випадку продовження терміну оренди або часу фактичного користування обладнанням, орендар зобов`язаний провести 100% передоплату за користування обладнанням понад раніше обумовленого сторонами терміну за наступний період оренди. Оплата нараховується з наступного дня, що слідує за датою закінчення попереднього терміну оренди. Оплата за продовження терміну оренди проводиться в день, що відповідає даті закінчення попереднього терміну оренди.

Згідно з пунктом 4.4. договору при намірі орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний провести 100% передоплату за користуванням обладнання понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за наступний погоджений сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди орендар не здійснив оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди. У випадку не повернення обладнання у зв`язку із закінченням оренди в дводенний строк, орендодавець має право, зокрема, відмовитися від прийняття обладнання, про що зобов`язаний сповістити орендаря (в тому числі в телефонному

режимі або за допомогою електронної пошти). Орендар у такому випадку зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві збитки (вартість обладнання) протягом 7 днів з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання повідомлення про відмову від прийняття обладнання.

Відповідно до пунктів 6.1, 6.2 договору орендодавець зобов`язаний передати орендарю у строкове платне користування наявне на складі технічно справне обладнання, орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вносити орендну плату.

Пунктом 6.2.8. визначено, що орендар повинен повернути орендодавцю за відповідним актом передачі обладнання з тимчасового користування в комплектному і технічно справному стані після закінчення терміну оренди або протягом 2-х діб з моменту отримання вимоги орендодавця (в тому числі телефоном або за допомогою електронної пошти).

Пунктом 7 укладеного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання умов даного договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України. За прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди, зазначеного в акті передачі обладнання в тимчасове користування додатку до договору, орендар сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки. Пеня, що застосована до орендаря у зв`язку із порушенням строків і повернення обладнання з оренди, не є орендною платою за цим договором, а є неустойкою.

Пунктом 7.3 договору сторони погодили, що за несвоєчасне внесення орендної плати у випадку продовження терміну оренди орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення без обмеження строку нарахування пені (а. с. 5).

Додатком № 1 до договору оренди обладнання від 21 грудня 2022 року №А00153186 сторони визначили, що актом передачі обладнання у тимчасове користування орендодавець передав, а орендар прийняв в тимчасове платне користування обладнання в наступній комплекції: вибротрамбовка (вибронога) - 70 кг (Honda GX100), 1 шт. - вартістю 70 157,17 грн., у складі, зазначеному в акті передачі обладнання у тимчасове користування від 21 грудня 2022 року № ТТ000001853, вартість оренди за добу становить 1 000,00 грн, строком на 1 добу (а. с. 6 зв.)

26 січня 2023 року ФОП ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 надіслала повідомлення (вимогу) за договором оренди, у якому вимагала виконати взяті на себе зобов`язання за договором оренди та негайно повернути обладнання та повністю погасити заборгованість по орендній платі. Керуючись пунктом 4.4. договору оренди, у випадку не повернення орендарем обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди, орендодавець заявляє про відмову від прийняття обладнання, що зобов`язує орендаря відшкодувати орендареві збитки (вартість обладнання 70 175,17 грн) (а. с. 9).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно із частинами першою та другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язання встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частини першої статті 626, частини першої статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відносини найму (оренди) врегульовані главою 58 ЦК України.

Приписами статті 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно зі статтею 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (частина друга статті 762 ЦК України).

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (стаття 785 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, в акті передачі обладнання у тимчасове користування від 21 грудня 2022 року № ТТ000001853 сторони визначили строк оренди 1 добу (з 11:24 год 21.12.2022 року по 11:24 год 22.12.2022 року).

Згідно з пунктом 4.4. договору оренди від 21 грудня 2022 року № А00153186 при намірі орендаря продовжити термін оренди останній зобов`язаний провести 100% передоплату за користуванням обладнання понад раніше обумовленого сторонами терміну оренди за наступний погоджений сторонами термін оренди. Якщо до моменту закінчення обумовленого сторонами терміну оренди орендар не здійснив оплату наступного погодженого сторонами періоду оренди, обладнання повинне бути повернуте орендарем протягом двох днів з моменту закінчення терміну оренди.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами продовження терміну оренди та надходження від орендаря на рахунок орендодавця станом на 22 грудня 2022 року 100% передоплати за користування обладнання понад встановлений строк, що свідчить про те, що строк оренди закінчився 22 грудня 2022 року та договір оренди від 21 грудня 2022 року № А00153186 припинив свою дію.

26 січня 2023 року ФОП ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 надіслала повідомлення (вимогу) за договором оренди, у якому вимагала виконати взяті на себе зобов`язання за договором оренди та негайно повернути обладнання та повністю погасити заборгованість по орендній платі. У випадку не повернення орендарем обладнання у зв`язку із закінченням терміну оренди, орендодавець, керуючись пунктом 4.4. договору оренди, заявляє про відмову від прийняття обладнання, що зобов`язує орендаря відшкодувати орендареві збитки (вартість обладнання 70 175,17 грн).

Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини, зважаючи на особливості предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору, невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Однією із основних умов застосування положень статті 785 ЦК України щодо сплати неустойки є встановлення факту припинення дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав.

Отже, користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 344/7849/15-ц, від 17 червня 2024 року у справі № 316/2813/20.

Позовні вимоги позивача щодо стягнення із відповідача на його користь заборгованості по орендній платі за 36 днів (за період із 21 грудня 2022 року до 26 січня 2023 року) є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки стягнення орендної

плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України.

При цьому орендна плата за 21 грудня 2022 року також не підлягає стягненню з відповідача, оскільки за умовами договору оренди (пункт 3.1) орендар проводить передоплату за оренду обладнання в розмірі 100 % не пізніше дати передачі обладнання в оренду. Таким чином, підписання акту передачі обладнання у тимчасове користування свідчить, що оплата була проведена.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково стягнув із відповідача на користь позивача суму заборгованості по орендній платі за період із 21 грудня 2022 року до 26 січня 2023 року у розмірі 36 000,00 грн.

Водночас у спірних правовідносинах права позивач підлягають захисту у порядку, передбаченому частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі орендодавцеві.

Неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

При цьому, право наймодавця вимагати оплати неустойки відповідно до частини другої статті 785 ЦК України та обов`язок наймача сплачувати таку неустойку зберігається до моменту повернення наймачем наймодавцю орендованого майна. Винятком з такого правила можуть бути зокрема підтверджені належними доказами неправомірні дії (бездіяльність) наймодавця, спрямовані на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно та оформити повернення наймачем орендованого майна.

У пункті 7 договору оренди від 21 грудня 2022 року № А00153186 сторони визначили, що за прострочення повернення майна по закінченню терміну оренди, зазначеного в акті передачі обладнання в тимчасове користування додатку до договору, орендар сплачує неустойку (пеню) в розмірі подвійної орендної плати за користування обладнанням після закінчення терміну оренди за кожен день прострочення без обмеження терміну нарахування такої неустойки.

Вказуючи на наявність підстав для задоволення позовної вимоги ФОП ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 68 000,00 грн у якості майнової відповідальності за кожен день прострочення повернення майна, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що після закінчення дії договору оренди відповідач не повернув об`єкт оренди, тому на підставі частини другої статті 785 ЦК України, пункту 7 договору оренди він має понести майнову відповідальність у вигляді сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за кожен день користування річчю після закінчення строку оренди за період з 23 грудня 2022 року (припинення строку оренди) до 26 січня 2023 року (надіслання позивачем повідомлення про відмову від отримання обладнання), тобто за 34 дня.

Разом з цим, у матеріалах справи відсутні будь-які докази (зокрема акти прийому-передачі майна), які б підтверджували факт повернення відповідачем орендованого обладнання позивачу.

Згідно з пунктом 4.4. договору оренди від 21 грудня 2022 року № А00153186 у випадку не повернення обладнання у зв`язку із закінченням оренди в дводенний строк, орендодавець має право, зокрема, відмовитися від прийняття обладнання, про що зобов`язаний сповістити орендаря (в тому числі в телефонному режимі або за допомогою електронної пошти). Орендар у такому випадку зобов`язаний відшкодувати орендодавцеві збитки (вартість обладнання) протягом 7 днів з моменту закінчення терміну оренди та/або отримання повідомлення про відмову від прийняття обладнання.

Отже, сторони у договорі оренди на власний розсуд врегулювали наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі орендодавцеві після закінчення строку оренди та такі положення договору не суперечать вимогам законодавства.

Додатком № 1 до договору оренди обладнання від 21 грудня 2022 року №А00153186 сторони визначили, що вартість переданого в тимчасове платне користування обладнання а саме: вибротрамбовка (вибронога) - 70 кг (Honda GX100), становить 70 157,17 грн.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача 70 175,17 грн вартості переданого в оренду обладнання вибротрамбовка (вибронога) - 70 кг (Honda GX100), яке після закінчення строку оренди не було повернуто позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач договору оренди від 21 грудня 2022 року № А00153186 не укладав, підпис на договорі є підроблений та не належить відповідачу, є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно частини першої статті 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,

встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

У порушення наведених процесуальних норм відповідач, посилаючись на те, що він не підписував договір оренди від 21 грудня 2022 року № А00153186, не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин, своїм правом на призначення почеркознавчої експертизи у справі не скористався та відповідного клопотання не заявляв, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє зазначені доводи апеляційної скарги за недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідача належним чином не було повідомлено про дату, час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, що позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, є безпідставними, так як наявна на а. с. 23 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення поштового відправлення у зв`язку з «адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду.

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Поштова кореспонденція направлялася судом ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , яка вказана останнім як місце проживання в апеляційній скарзі. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової кореспонденції.

Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 9 серпня 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-109гс19), від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18).

Інші доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у стягненні з відповідача суми заборгованості по орендній платі в розмірі 36 000 грн.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду апеляційної скарги сторона відповідача сплатила судовий збір у розмірі 2 613,00 грн, що підтверджується квитанцією від 15 листопада 2023 року (а. с. 101).

Ураховуючи зазначене, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено (20 %), в розмірі 522,60 грн.

Керуючись статтями 141, 367, 374-376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Резолютивну частину заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року змінити, виклавши абзац перший та другий в такій редакції:

"Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) вартість неповернутого з тимчасового обладнання в розмірі 70 175 грн 17 коп., неустойку в розмірі 68 000 грн та судовий збір в розмірі 1 393 грн 40 коп. "

В іншій частині заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 522 грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: