Справа № 344/5300/14-ц
Провадження № 4-с/344/21/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Литвин Х.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі, за участю заінтересованих осіб : Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь», Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ ФІНАНС»-

ВСТАНОВИВ:

13.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі.

Скарга обґрунтована тим, що на виконанні Івано-Франківського ВДВС ГТУЮ перебували виконавчі провадження № 17460891 та № 17465064 про стягнення з нього та ОСОБА_2 на користь АБ «Київська Русь» заборгованості за кредитним договором та судових витрат у загальній сумі 20637,62 грн.

Вказані виконавчі провадження було відкрито державним виконавцем ще в лютому 2010 року та у межах таких було накладено арешти на все невизначене та нерухоме майно боржника, а також оголошено заборону на їх відчуження у межах суми стягнення.

Зазначав, що у березні 2024 року він випадково дізнався про існуючий з 2011-2012 років арешт майна та у зв`язку з цим подав запит до відділу ДВС для з`ясування обставин справи та/або закриття виконавчих проваджень. До того він був переконаний, що виконавчі провадження закрито за фактом виконання ним рішення суду, так як близько десяти років тому він надавав державному виконавцю, який вів провадження, відповідні квитанції. Вважаючи, що рішення суду він виконав в повному обсязі він також звернувся до відділу ДВС із заявою про вжиття заходів для закриття/закінчення виконавчого провадження із відповідними наслідками. Однак 04.06.2024 від отримав відповідь відділу ДВС про відсутність підстав для закінчення виконавчих проваджень та зняття чинності відповідних арештів та заборон. Відповідь мотивована тим, що законодавством не передбачено такої підстави для зняття заборон/арештів та закінчення ВП як повернення виконавчих листів без виконання у зв`язку із відсутністю майна боржника. Вважав, що такі дії, а фактично бездіяльність відділу ДВС є протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси. На його думку, державний виконавець повинен був закінчити виконавчі провадження щонайменше з декількох причин, а саме: у зв`язку із повним погашенням ним боргу за період з 2009 по 2013 роки, або ж у зв`язку із припиненням діяльності банка-стягувача початком процедури ліквідації або ж у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, відсутність правонаступників.

Із урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо невинесення постанови про закінчення виконавчих проваджень та зобов`язати відділ закінчити виконавчі провадження № 17460891 та № 17465064 про стягнення на користь АБ «Київська Русь» з нього та ОСОБА_2 заборгованості та судових витрат в сумі 20637,62 грн, шляхом винесення постанови про закінчення виконавчих проваджень із зняттям накладених арештів/заборон відчуження з невизначеного та нерухомого майна боржника відповідно.

У судовому засіданні заявник вимоги скарги підтримав, скаргу просив задоволити. Разом з тим, вказав, що ТОВ «СІТІ ФІНАНС» зверталося до нього окремо , і виконавчий лист було повернуто.

Інші учасники розгляду не з`явилися, причин своєї неявки суду не повідомили.

Розглянувши матеріали скарги, дослідивши наявні письмові докази, вислухавши пояснення учасників справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог скарги.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 753-04-07-2 від 13.09.2007 Івано-Франківською філією АБ «Київська Русь» було надано ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 30000 грн строком з 13.09.2007 по 13.09.2010 (а.с. 4-5, том 1).

В забезпечення належного виконання позичальником умов кредитного договору цього ж дня було укладено договір поруки № 753-04-07-2/П, відповідно до якого ОСОБА_3 взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору, а саме: за повернення кредиту, сплату відсотків, штрафних санкцій та відшкодування збитків кредитору (а.с. 6, том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь АБ «Київська Русь» 20637,62 грн в солідарному порядку та 322,93 грн судових витрат по справі та 30 грн витрат, пов`язаних з інформаційно-технічним розглядом справи (а.с. 12, том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.08.2014 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» заборгованість за кредитним договором № 753-04-07-02 у сумі 15845,33 грн, та 243,60 грн судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 67-71, том 1).

Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.09.2014 апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ПАТ «Банк «Київська Русь» відхилено, а рішення Івано-Франківського міського суду від 08.08.2014 залишено без зміни (а.с. 160-165, том 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 касаційні скарги ПАТ «Банк «Київська Русь» та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.08.2014 та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.09.2014 у частині задоволення позову щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені скасовано, справу в цій частині ухвалено передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.08.2014 та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.09.2014 залишено без змін (а.с. 218-221, том 1).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10.09.2015 в задоволенні позову ПАТ «Банк «Київська Русь» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат в частині стягнення процентів за користування кредитом та пені відмовлено (а.с. 43-44, том 2).

Постановою державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 05.02.2010 відкрито виконавче провадження ВП №17460891 з виконання виконавчого листа Івано-Франківського міського суду № 2-631 від 13.04.2009 щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 20637,62 грн боргу (а.с. 68, том 2).

Постановою державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції від 23.02.2010 №17460891 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику в межах суми боргу (а.с. 69, том 2).

Листом від 18.03.2024 № 88827 Івано-Франківський відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив ОСОБА_1 про те, що 23.12.2015 державним виконавцем було винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого листа щодо стягнення в солідарному порядку з нього та ОСОБА_3 боргу на користь АБ «Київська Русь» та судових витрат і витрат пов`язаних з інформаційно-технічним розглядом справи, у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Крім того, зазначено, що встановити факт сплати боргу не має можливості, оскільки у поданих квитанціях в призначенні платежу вказано про сплату прострочених відсотків згідно кредитного договору, а не номер конкретного виконавчого листа чи виконавчого провадження. Також у квитанціях не зазначено дані щодо кредитного договору (а.с. 70, том 2).

Листом від 04.06.2024 № 151473 Івано-Франківський відділ ДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомив ОСОБА_1 , що виконавчі провадження ВП 17460891 та ВП 17465064 щодо стягнення в солідарному порядку з нього та ОСОБА_3 боргу на користь АБ «Київська Русь» та судових витрат і витрат пов`язаних з інформаційно-технічним розглядом справи завершені з підстав, що не передбачають звільнення майна з-під арешту та знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання їх в архів. Підстави для повторного завершення виконавчих проваджень у державного виконавця відсутні (а.с. 73, том 2).

Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.04.2024 № 57-036-4339/24, адресованого ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором № 753-04-07-2 від 07.09.2013, укладеним з ОСОБА_1 було відступлено на відкритих торгах (аукціоні), що відбулися 13.07.2018 на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» (а.с. 84, том 2).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. виконавчий напис №719, виданий 02.05.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованість в розмірі 25 934,24 грн. повернуто за заявою стягувача ( т. 2 а.с. 87).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18), Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 569/6234/22 (провадження № 61-2690св23) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19) вказав, що оскільки виконавче провадження № 52666374 завершене (постанова від 25 квітня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу), повторно виконавчий лист до виконання не пред`явлений, виконавче провадження не відкривалося, тому правові підстави для закінчення цього виконавчого провадження у державного виконавця відсутні, отже, скарга в цій частині є необгрунтована.

За таких обставин, враховуючи вказані норми законодавства та наведені висновки Верховного Суду, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 в частині визнання протиправною бездіяльності відділу ДВС щодо невинесення постанови про закінчення виконавчих проваджень та зобов`язання закінчити виконавчі провадження є необґрунтованою, так як 23.12.2015 державним виконавцем було винесено постанову про повернення стягувачеві виконавчого листа, після цього повторно виконавчий лист до виконання пред`явлено не було, виконавче провадження не відкривалося, а тому відсутні правові підстави для закінчення виконавчого провадження, яке уже завершено.

Що стосується вимоги закриття виконавчого провадження з виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_3 , то лише особа права та інтереси, якої порушено може звертатися за захистом таких особисто чи через представника.

Разом з тим, звертаючись до суду із скаргою, ОСОБА_1 вказував також на відсутність правових підстав для збереження накладеного арешту на майно та необхідність його зняття.

У зазначеній частині суд погоджується із доводами скарги, з огляду на таке.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах наголошував, що застосування арешту майна боржника як обмежувального заходу не повинно призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Отже, вказані норми визначають непорушність права власності (у тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності. Крім того, зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

У постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), сформульовано правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У справі, яка переглядається встановлено, що з моменту повернення виконавчого листа стягувачу минуло 9 років, виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, що підтверджується відповідним листом відділу ДВС (а.с. 73, том 2), докази того, що стягувач або його правонаступники повторно пред`являли виконавчий лист до виконання матеріали справи не містять, при цьому, строк для його пред`явлення закінчився, а тому подальше накладення арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном та обмежує права ОСОБА_1 , позбавляє його можливості вільно користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності майном.

Враховуючи викладене, бездіяльність Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у зазначеній частині є неправомірною.

Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

За таких обставин, суд вважає за необхідне частково зобов`язавши уповноважену посадову особу Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні № 17460891 та №17465064.

Що стосується заяви ПАТ «БАНК «Київська Русь» про заміни стягувача на ТОВ «СІТІ ФІНАНС», то суд повідомляв представника вказаного товариства, однак такий не зявився, причин своєї неявки суду не повідомив. Разом з тим, то слід звернути увагу, що така заява про заміну сторони стягувача повинна вирішуватись відповідно до вимог ст. 442 ЦПК України, а не в межах розгляду даної скарги.

Повна ухвала складена 10.09.2024, з урахуванням перебування головуючої у відпустці.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 4,12, 81, 89, 447, 451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задоволити частково.

Зобов`язати уповноважену посадову особу Івано-Франківського відділу ДВС в Івано-Франківському районі зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні № 17460891 та №17465064.

У іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повна ухвала 10.09.2024.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.