КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Буша Н.Д.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердар Микола Миколайович, стягувач Акціонере товариство «Державний ощадний банк України».

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2024 року (23 квітня 2024 року) ОСОБА_2 звернувся із скаргою та заявою про поновлення строку на подання скарги до Деснянського районного суду міста Києва.

У скарзі зазначив, 09 квітня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-348, в якому визначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 28 лютого 2014 року. Скаржник зазначає, що виконавчий лист був поданий після закінчення строку пред`явлення такого листа до виконання. Постановою приватного виконавця від 19 серпня 2022 року відкрито ВП №69691232.

Для прийняття до виконання виконавчого листа №2-348 від 09 квітня 2013 року та відкриття виконавчого провадження у виконавця були відсутні необхідні умови, визначені у ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, стягувач не звертався із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Скаржник ОСОБА_2 вважає, що постанова приватного виконавця від 19 серпня 2022 року не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Про вказану постанову Рязанцеву стало відомо 10 липня 2023 року, саму постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, так як проживає за іншою адресою, ніж та яка зазначена в постанові. Позовну заяву про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною та скасування її, позивач подав 19 липня 2023 року до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року йому було відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено, що справа підлягає розгляду загальним судом, який видав виконавчий лист. Про вказану ухвалу суду ОСОБА_2 дізнався 15 квітня 2024 року.

Отже скаржник вважає, що строк звернення до суду зі скаргою на дії приватного виконавця пропущено ним з поважних причин.

У скарзі та заяві просив:

- визнати неправомірною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 серпня 2022 року ВП № 69691232 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Бердар М.М.

- визнати причини пропуску строку звернення до суду для подання скарги ОСОБА_2 про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження №69691232 неправомірною та скасування поважними та поновити вказаний строк.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2024 року скаргу залишено без розгляду (ст. 126, 447, 449 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом).

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу, направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду. У скарзі зазначав, що суд неповно з`ясував обставини справи, висновок суду про відсутність підстав для поновлення строку є помилковим.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 05 вересня 2024 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від апелянта не надходило. Заяв про причини неявки в судове засідання від апелянта до апеляційного суду не надходило. Представник АТ « Державний ощадний банк України» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив розглядати справу без їх участі.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно із матеріалів справи , 09 квітня 2013 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-348, в якому визначено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 28 лютого 2014 року. Скаржник зазначає, що виконавчий лист був поданий після закінчення строку пред`явлення такого листа до виконання. Постановою приватного виконавця від 19 серпня 2022 року відкрито ВП №69691232 .

Скаржник ОСОБА_2 вважає, що постанова приватного виконавця від 19 серпня 2022 року не відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", оскільки для прийняття до виконання виконавчого листа №2-348 від 09 квітня 2013 року та відкриття виконавчого провадження у виконавця були відсутні необхідні умови, визначені у ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, стягувач не звертався із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Про вказану постанову Рязанцеву стало відомо 10 липня 2023 року , саму постанову про відкриття виконавчого провадження він не отримував, так як проживає за іншою адресою, ніж та яка зазначена в постанові. Позовну заяву про визнання постанови про відкриття виконавчого провадження протиправною та скасування її, позивач подав 19 липня 2023 року до Київського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року йому було відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено, що справа підлягає розгляду загальним судом, який видав виконавчий лист. Про вказану ухвалу суду ОСОБА_2 дізнався 15 квітня 2024 року .

З вказаною скаргою Рязанцев звернувся 16 квітня 2024 року (згідно дати вказаної на поштовому конверті). Одночасно із скаргою Рязанцев подав клопотання про поновлення строків для подання скарги до суду.

Так, у відповідності до вимог ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Положеннями ч. 1 ст. 74 вказаного закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно положень ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

При цьому, відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд першої інстанції ,залишаючи скаргу без розгляду, посилався на ту обставину, що Рязанцев повинен був звернутись із скаргою до суду у строк 20 липня 2023 року, а звернувся лише 23.04.2024 року. Разом з тим слід зауважити, що скаржник Рязанцев вчинив всі дії на захист свого порушеного права, та своєчасно звернувся з позовом до Київського окружного адміністративного суду з позовними вимогами. Разом з тим, ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження та роз`яснено ОСОБА_1 що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, після чого ОСОБА_1 отримавши вказану ухвалу 15 квітня 2024 року, вже 16 квітня 2024 року звернувся до суду із скаргою,

У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України", суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Поважні причини - це ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

При вирішенні питання про поновлення строків, суд враховує процесуальну поведінку особи, обізнаність особи про розгляд справи у суді, поважність причин, якими обґрунтовується пропущення встановленого законом строку, та їх доведеність, тривалість пропущеного строку, сутність доводів та інші обставини, які мають істотне значення.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення прокушеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду у справі від 18 листопада 2020 року № 439/1493/15-ц та у справі від18 листопада 2020 року № 466/948/19.ЄСПЛ у справах «Салов проти України», пункт 93, «Сутяжник» проти Росії», пункт38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та№ 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оцінюючи поважність причин пропуску на подачу скарги суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної скарги (у даному випадку поданої з пропуском процесуального строку), а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

З огляду на вказані обставини, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку, що причини пропуску строку подачі скарги, вказані ОСОБА_1 не є поважними, а відтак ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіряючи законність і обґрунтованість постановленої ухвали, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,379, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Деснянського районного суду м. Києва від 26 квітня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова