Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6133/22 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г.
Категорія 10 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №285/6133/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сусловець М.Г.

встановив:

У листопаді 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- визнати за нею право власності на частину зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:001:0106 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та автомобіль марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На обґрунтування позову вказувала, що з 2008 року по 2014 рік проживала разом з ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого в свідоцтві про народження вказаний відповідач. 07 листопада 2014 року між ними був зареєстрований шлюб.

11 квітня 2011 року вони придбали земельну ділянку в АДРЕСА_2 , для ведення особистого селянського господарства, в рівних частках. В 2014 році земельна ділянка була поділена на дві рівні частини. Згодом, на земельні ділянки було виготовлено технічну документацію по зміні цільового використання земельних ділянок, внаслідок цього земельній ділянці на якій розпочато будівництво присвоєно кадастровий номер :02:001:0106, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

11 серпня 2015 року для будівництва житлового будинку був виданий будівельний паспорт. З 2015 року по 2018 рік будівництво житлового будинку з надвірними та господарськими будівлями, було фактично завершено. Всі інші облаштування, внутрішнє та зовнішнє оздоблення, облаштування подвір`я було завершено повністю на кінець 2019 року. Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради був виготовлений технічний паспорт та в 2021 році даний будинок був зданий в експлуатацію та подано декларацію про готовність об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. 24.12.2021 було проведено реєстрацію права власності на будинок за відповідачем ОСОБА_2

27 травня 2020 року Новоград-Волинським міськрайонним судом шлюб між сторонами було розірвано. До моменту розлучення відповідач відносно будинку жодних претензій не мав, згодом своєю поведінкою вказував на те, що не планує дотримуватися, домовленостей з приводу спільно нажитого майна та став створювати нестерпні умови для проживання її і дитини в спільно побудованому будинку, став вимагати від неї, щоб вона залишила будинок, так як він вважає, що будинок належить йому особисто, з підстав наявності оформлених на ім`я відповідача документів на будинок.

Також, за період шлюбу, ними було придбано автомобіль марки ГАЗ, державний номер НОМЕР_1 , що належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Даний автомобіль був придбаний у занедбаному стані, ремонт та відновлення автомобіля вони проводили на спільні кошти.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2024 року позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 , право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0106, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на який розміщено частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В решті вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити, в решті рішення суду залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у відповідності до договору купівлі-продажу від 11 квітня 2011 року сторони придбали земельну ділянку кожен окремо в рівних частинах і сплатили за неї кошти. Цільове призначення земельної ділянки було одне, але в подальшому цільове призначення його земельної ділянки було змінене і було видане кожному з них свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 04.11.2014 року та 20.11.2014 року із зазначенням розміру земельної ділянки та кадастрового номеру. Кадастровий номер земельної ділянки ОСОБА_2 - :02:001:0106. Таким чином ще до реєстрації офіційного шлюбу вони мали кожен окремо свої частки земельної ділянки.

Вказує, що на його земельній ділянці вони почали будувати будинок з допомогою його батьків. Надана довідка, що ОСОБА_1 брала кошти на придбання житла, не вказують, що вони були використані на придбання матеріалів будівництва, а також не відповідають дійсності, бо вони були використані для оплати навчання дитини від попереднього шлюбу.

Звертає увагу суду, що під час спільного проживання ОСОБА_1 подавала декларації про свої доходи і постійно в них зазначала про незавершене будівництво будинку. Про це вона зазначила і в останній декларації за 2019 рік, а в 2019 році між ними вже виникли обставини, які не свідчили про спільне проживання. Про це зазначає сама позивач в своєму позові про розірвання шлюбу і це відображено в рішенні суду від 27.05.2020 року справа №285/4526/19.

Додає, що будинок не введений в експлуатацію, державною комісією акт про готовність не складався, а про реєстрацію права власності йому стало відомо тільки після звернення ОСОБА_1 до суду. Суд знехтував вимогами закону, а саме з якого моменту слід рахувати виникнення права власності в даному випадку.

Окрім того, позивач може лише претендувати на вартість матеріалів, які були використані для будівництва спірного будинку.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції встановив вірно всі обставини справи та прийшов до правильного висновку, що спірний житловий будинок споруджений сторонами під час шлюбу, за рахунок спільних коштів та спільної праці, зареєстрований за відповідачем, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Даний факт підтверджується і тим, що в період спільного проживання позивач згідно договору позики від 09.08.2013 року отримала ДП Новоград-Волинський лісгосп АПК позику в розмірі 50 000,00 грн., яка була повернута в повному обсязі. Позивач працювала в ДП Новоград-Волинський лісгосп АПК в період з 2013 до 2016 роки та отримувала дохід.

Представник відповідача адвокат Купець Л.П. у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову у цій частині відмовити, в решті рішення суду залишити без змін.

У судовому засіданні позивач та її представник адвокат Фрегер Г.Й. проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із 2008 року по 2014 рік проживали без реєстрації шлюбу, що не заперечується сторонами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 06.04.2009 року (а.с.9).

07 листопада 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.05.2020 року у справі 285/4526/19 шлюб між сторонами розірвано (а.с.10).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали земельну ділянку в АДРЕСА_2 площею 0,6821 га, кадастровий номер :02:001:0029, для ведення особистого селянського господарства, в рівних частках (а.с.11-12).

В 2014 році земельна ділянка була поділена на дві рівні частини: земельна ділянка з кадастровим номерам :02:001:0107, з цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка з кадастровим номерам :02:001:0106, для ведення особистого селянського господарства.

На вищезазначені земельні ділянки було виготовлено технічну документацію по зміні цільового використання земельних ділянок, внаслідок цього земельній ділянці на якій розпочато будівництво присвоєно кадастровий номер :02:001:0106, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

11 серпня 2015 року для будівництва житлового будинку був виданий відділом містобудування, архітектури і будівництва Новоград-Волинської РДА будівельний паспорт (а.с.20-21).

Новоград-Волинським міжміським бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради був виготовлений технічний паспорт на будинок по АДРЕСА_3 .

В 2021 році даний будинок був зданий в експлуатацію та подано декларацію про готовність об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта (а.с.22-24).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, яке зареєстровано 24.12.2021 року (а.с.29).

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 був набутий у власність під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст. 61 СК України, він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому вказане майно підлягає поділу.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Подібні положення містить і стаття 368 ЦК України.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами частини першої статті 69 дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Згідно з положеннями частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК України та статтею 372 ЦК України.

Відповідно до положень частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що спірне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці :02:001:0106, був збудований сторонами по справі у період перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, хоч і введений в експлуатацію після розірвання шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що будівництво здійснювалося за допомогою наданих батьками відповідача коштів, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаних обставин. При цьому відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на спірний будинок.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, та встановлених на їх підставі обставин, встановивши, що житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для поділу будинку шляхом визнання за кожною із сторін права власності на його частку, що відповідає положенням частини першої статті 70 СК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що будівництво ще незавершене та спірний будинок не введений експлуатацію спростовуються матеріалами справи, в яких міститься декларація про готовність об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, яка подана ОСОБА_2 . Окрім того, із листа про наявність технічної інвентаризації КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 08.09.2021 року щодо будинку АДРЕСА_1 вбачається, що рік завершення будівництва 2018. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 24.12.2021 року ОСОБА_2 зареєстрував право власності на будинок по АДРЕСА_1 .

Однак вимога про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц.

Ураховуючи, що у цій справі метою заявленого позивачем позову є поділ спільного сумісного майна, підстав для задоволення вимог про визнання спірного майна об`єктами спільного сумісного майна немає, тому ці вимоги задоволенню не підлягають, що відповідатиме правовому висновку в указаній постанові Великої Палати Верховного Суду.

Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, тому дійшов помилкового висновку про задоволення вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі в цій частині незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню (п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання автомобіля марки ГАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 об`єктом спільної сумісної власності не оскаржується, тому апеляційний судом не переглядається.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 березня 2024 року в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2024 року.

Головуючий Судді