ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5843/24 Справа № 192/42/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О.В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області про скасування наказів, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу (суддя першої інстанції ОСОБА_2 , повний текст рішення складено 08 квітня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 до Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області про скасування наказів, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, в якому просила:

-визнати протиправними та скасувати накази директора Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області № 56-к/тр від 12.12.2022 «Про звільнення ОСОБА_1 за прогул» i № 10-к/тм від 09.12.2022 «Про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_1 у вигляді звільнення»;

-поновити її, ОСОБА_1 , з 12 грудня 2022 року на посаді асистента вчителя Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області;

-стягнути із Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області на її, ОСОБА_1 , користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.12.2022 по день ухвалення рішення про поновлення на роботі.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області про скасування наказів, поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано незаконними та скасовано накази директора Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області від 09.12.2022 № 10-к/тм про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за прогули без поважних причин та наказу від 12.12.2022 № 56-к/тр про звільнення ОСОБА_1 за прогули без поважних причин.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді асистента вчителя Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області з 13 грудня 2022 року.

Стягнуто із Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.12.2022 по 29.03.2024 у розмірі 149404 (гривні 08 копійок, з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто із Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області в дохід держави судовий збір у розмірі 2567 гривень 64 копійки.

Із вказаним рішенням суду не погодилась директор гімназії ОСОБА_3 , та подала апеляційну скаргу в якій зазначила, що воно ухвально з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом у повному обсязі не з`ясовано обставини справи.

Скарга мотивована тим, що жоден із працівників шкоди не бачив ОСОБА_1 на роботі 30 листопада 2022 року.

Наголошує на тому, що свідок ОСОБА_4 повідомляла суд першої інстанції, що перед звільненням позивачка, остання два дні не була на роботі, на подвір`ї школи ОСОБА_1 вона не бачила.

ОСОБА_1 , не надала суду записів із амбулаторної картки хворого та рекомендації лікаря щодо лікування. До кінця робочого дня 02.12.2022 року, позивачка не з`явилася на роботі, заяви про встановлення режиму неповного робочого дня або заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати не написала і лікарняний лист не відкрила.

ОСОБА_3 просила рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання зазначила, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про поновлення на роботі не порушив норми матеріального права, повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, надав їм належну оцінку.

ОСОБА_5 просила оскаржуване рішення залишити без змін.

У судовому засіданні директор гімназії ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 обіймала посаду асистента вчителя у Закладі загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області (далі ЗЗСО «Башмачанська гімназія», гімназія).

22 липня 2022 року директором наказом № 21-к було оголошено простій не звини працівників працівникам, для який відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов`язки, до можливості відновити роботу, у тому числі і ОСОБА_1 , з 21.08 по 31.08.2022.

Наказами від 01.09.2022 № 35-к/тр, від 01.10.2022 № 45-кр/р, від 01.11.2022 № 46-к/тр та від 01.12.2022 № 55-к/тр простій продовжувався.

Зокрема, наказом від 01.11.2022 № 46-к/тр простій продовжений з 01.11 по 30.11.2022, наказом від 01.12.2022 № 55-к/тр з 01.12. по 30.12.2022. За змістом п. 3 цих наказів працівники гімназії під час простою повинні працювати на території закладу освіти протягом двох третин робочого тижня кожного працівника відповідно до графіка роботи на період простою.

Згідно з графіком роботи педагогічного персоналу на період простою з 01.09.2022 час роботи, в тому числі для ОСОБА_1 , був встановлений з 08:00 по 11:20 з понеділка по п`ятницю.

Згідно з актом від 30.11.2022 № 3 ОСОБА_1 була відсутня на роботі 30 листопада 2022 року протягом усього робочого часу, а саме з 08:00 до 11:20, згідно з актом від 01.12.2022 № 4 01 грудня 2022 року була відсутня на роботі дві години та актом від 02.12.2022 № 6 протягом усього робочого часу, а саме з 08:00 до 11:20.

Відповідачем суду надані копії попередження ОСОБА_1 , датованого 01.12.2022, про те, що у разі повторного прогулу без поважної причини до неї буде застосовано стягнення за порушення трудової дисципліни згідно зі ст. 147 КЗпП України, та акта від 01.12.2022 про відмову від підписання попередження, за змістом якого асистент вчителя ОСОБА_1 попередження від 01.12.2022 підписала, а потім порвала, при цьому вела себе агресивно, доводячи, що на роботі 30.11.2022 вона була.

За змістом пояснювальної записки ОСОБА_1 від 01.12.2022, 30 листопада 2022 року вона була на роботі із 07:40 на вулиці, на подвір`ї школи, двері були зачинені, потім пішла в аптеку, бо погано себе почувала, додому пішла об 11 годині.

Згідно з пояснювальною запискою ОСОБА_1 від 05.12.2022, 02 грудня 2022 року вона була відсутня на робочому місці, так як була у лікарні на обстеженні, до пояснення додала довідку.

Директор школи ОСОБА_3 звернулась до голови профспілкового комітету ЗЗСО «Башмачанська гімназія» ОСОБА_6 з поданням від 06.12.2022 № 85, у якому просила дати згоду на звільнення ОСОБА_1 за прогули на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з протоколом № 12 зборів первинної профспілкової організації ЗЗСО «Башмачанська гімназія», датованим 09.12.2022, подання директора гімназії ОСОБА_3 було задоволене, надано згоду на звільнення ОСОБА_1 , асистента вчителя, з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України та ст. 43 КЗпП України, з наданням їй гарантій і компенсацій при звільненні, передбачених законодавством.

09.12.2022 наказом директора ЗЗСО «Башмачанська гімназія» № 10-к/тм до асистента вчителя ОСОБА_1 за грубе порушення трудової дисципліни застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

12.12.2022 наказом директора ЗЗСО «Башмачанська гімназія» № 56-к/тр ОСОБА_1 , асистент вчителя, звільнена за прогули без поважних причин відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з актами від 09.12.2022 № 07 та від 12.12.2022 № 8 ОСОБА_1 відмовилась підписувати накази про дисциплінарне стягнення та звільнення.

Згідно з листом Солонянської об`єднаної організації Профспілки працівників освіти та науки України, датованим 04.01.2023 № 2, комісією, створеною відповідно до розпорядження Солонянського селищного голови від 19.12.2022 № Р-193 «Про створення комісії по розгляду звернення ОСОБА_1 », 19 грудня 2022 року був здійснений виїзд до ЗЗСО «Башмачанська гімназія» та щодо обставин звільнення за прогул ОСОБА_1 встановлено, що при звільненні її з посади виявлені невідповідності чинному законодавству та неточності в дотриманні процедури звільнення з ініціативи роботодавця, а саме:

-відсутність ОСОБА_1 на роботі 02.12.22 не можна вважати прогулом, оскільки є медичні документи, які підтверджують відвідування нею лікарні;

-на подання директора гімназії про звільнення відповіді профспілкового комітету ні на дачу згоди на звільнення, ні підтвердження, що вона не обрана до виборного органу профспілки, надано не було;

-ні в наказах по гімназії, ні в правилах внутрішнього трудового розпорядку не визначено місце перебування працівника підчас простою;

-порушено строки розрахунку при звільненні.

У листі Виконавчого комітету Солонянської селищної ради також вказувалось на те, що комісія встановила, що при звільненні ОСОБА_1 з посади виявлені невідповідності чинному законодавству та неточності в дотриманні процедури звільнення з ініціативи роботодавця.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 30 листопада та 02 грудня 2022 року була відсутня на роботі без поважних причин.

Також дійшов висновку, що на користь позивачки слід стягнути середній заробіток у розмірі 149404,08 грн за 339 днів вимушеного прогулу.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. У разі мобілізації власника - фізичної особи свої обов`язки, визначені цією статтею, він повинен виконати протягом місяця після своєї демобілізації без застосування санкцій та штрафів.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною третьою статті 149 КЗпП України визначено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У пунктах 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Таким чином, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь-які докази з числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.

Такий висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 25 січня 2023 року у справі № 734/2607/20 (провадження № 61-10371св22); від 29 березня 2023 року у справі № 369/14257/18 (провадження № 61-11188св20).

Матеріалами справи встановлено, що Наказом № 08-осн від 25 січня 2022 року Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області було створено комісію щодо розгляду вказаної заяви ОСОБА_7 .

Наказом № 05 від 01 квітня 2022 року Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області «Про дотримання трудового законодавства та оголошення простою працівникам школи» було оголошено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов`язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 , з 26 квітня 2022 року по 30 квітня 2022 року. Із вказаним наказом ОСОБА_1 була ознайомлена під підпис, підтверджується копіює наказу.

Наказом № 10-к/тр від 02 травня 2022 року «Про дотримання трудового законодавства та оголошення простою працівникам школи» було оголошено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов?язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 з 02 травня 2022 року по 30 травня 2022 року.

Наказом № 15-к/тр від 01 червня 2022 року «Про дотримання трудового законодавства та оголошення простою працівникам школи» було оголошено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов`язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року.

Наказом № 18-к/тр від 24 червня 2022 року «Про дотримання трудового законодавства та оголошення простою працівникам школи» було оголошено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов`язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 з 11 липня 2022 року по 31 липня 2022 року.

Наказом № 21-к/тр від 22 липня 2022 року «Про дотримання трудового законодавства та оголошення простою працівникам школи» було оголошено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов`язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 з 21 серпня 2022 року по 31 серпня 2022 року.

Наказом № 35-к/тр від 01 вересня 2022 року «Про дотримання трудового законодавства та продовження простою працівникам школи» було продовжено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов`язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 з 01 вересня 2022 року по 30 вересня 2022 року.

Наказом № 45-к/тр від 01 жовтня 2022 року «Про дотримання трудового законодавства та продовження простою працівникам школи» було продовжено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов?язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 з 01 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року.

Наказом № 46-к/тр від 01 листопада 2022 року «Про дотримання трудового законодавства та продовження простою працівникам школи» було продовжено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов?язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року.

Наказом № 55-к/тр від 01 грудня 2022 року «Про дотримання трудового законодавства та продовження простою працівникам школи» було продовжено простій не з вини працівників працівникам, для яких відсутня необхідність здійснювати свої посадові обов?язки, до можливості відновити роботу, в тому числі і ОСОБА_1 з 01 грудня 2022 року по 30 грудня 2022 року.

Відповідно до графіку роботи вчителів асистентів на період простою з 01 вересня 2022 року ОСОБА_1 було встановлено час роботи з 08 год 00 хв до 11 год 20 хв.

Також з матеріалів справи вбачається, що Під час судового розгляду судом було допитано як свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 заходила до неї вранці близько 8-ї години, була у неї десь 7 10 хвилин, виглядала вона погано, їй було зле, був розлад шлунку, вона запитала пігулку, попросила води, щоб помити курточку, сказала, що їй потрібно на роботу, потрібно бігти. Також свідок вказала, що від її будинку до школи йти 3 7 хвилин.

Свідок ОСОБА_9 повідомила, що є донькою ОСОБА_1 , працює вчителем Башмачанській гімназії, 30 листопада 2022 року зранку директор у групі у «Вайбері» повідомила, що відсутній Інтернет та вони повинні були залишатись вдома і з дому викладати. Мама зранку зателефонувала, сказала, що їй погано, запитала, що роботи. Вона запропонувала мамі підвезти її машиною. Її чоловік довіз маму до меморіалу, що недалеко від школи. Десь о 08:45 09:00 вона зателефонувала мамі, мама казала, що їй погано, що у школі немає води, закриті вбиральні. У мами був високий тиск, відпроситись мама боялась. Вона сказала мамі, що у неї два уроки, урок закінчивсь об 11:20, вона зателефонувала чоловіку, чоловік приїхав хвилин через десять, вони поїхали до школи, до меморіалу, мама чекала біля меморіалу на сходах, мама сіла у машину, вона пішла в аптеку за ліками для мами. Маму забрали додому, вдома мама приймала ліки, відпочивала. 30.01.2022 року вони з мамою були у школі, ходили на оперативку. Вдома мамі стало погано, викликали швидку, швидка була години дві, лікар сказала, що терміново зранку потрібно робити кардіограму. ІНФОРМАЦІЯ_1 мама зателефонувала ОСОБА_14 та попередила, що їде у лікарню. У лікарні взяли довідку, зробили кардіограму, потім поїхали додому.

Свідок ОСОБА_4 повідомила, що працює асистентом вчителя, вони були на простої та повинні були виконувати завдання, які перед ними ставив завгосп. Перед тим як ОСОБА_1 звільнили її два дні не було на роботі. За змістом пояснень ОСОБА_4 працювали приблизно з 08:10 08:15 до 12:00 на подвір`ї школи, які роботи виконували не пам`ятає, ОСОБА_1 з ними не працювала, особисто вона тоді її не бачила, у кабінети не заходила.

Свідок ОСОБА_10 повідомила, що працює завгоспом у Башмачанській гімназії, за змістом її пояснень кожного ранку вона проводить температурний скринінг у класах та коридорі з 08:00 до 08:20. ОСОБА_15 запитала, хто є на роботі, вона повідомила, що немає ОСОБА_1 . Вона, ОСОБА_10 запитала у прибиральниць, чи є на роботі ОСОБА_1 , їй сказали, що її ніхто не бачив. Акти про відсутність ОСОБА_1 на роботі підписувала тому, що ОСОБА_1 не бачила.

Свідок ОСОБА_11 щодо подій 30.11.2022 повідомила, що ОСОБА_1 їй сказала, що вона була хвора, у неї був розлад шлунку, що вона пішла до своєї подруги ОСОБА_16 , потім пішла до брата, про школу нічого не казала.

Сідок ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_17 є її подругою та двоюрідною сестрою її чоловіка, за змістом пояснень ОСОБА_12 вона запитувала в ОСОБА_18 , чи приходила до неї ОСОБА_1 , ОСОБА_17 сказала, що приходила, вранці, запрала одяг, була хвилин сорок.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що займає посаду прибиральниці, за змістом її пояснень 30.11.2022 вона разом з іншими працівниками займалися прибиранням території школи, почали працювати приблизно з 08:30 та працювали приблизно до 12:00. Були ОСОБА_4 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ОСОБА_1 , вона не бачила. У приміщення школи не ходили та спеціально її не шукали.

Апеляційний суд вважає, що сул першої інстанції встановивши ті обставини, що а ні свідками ані відповідачем особисто не було доведено позивачкою прогулу 30.11.2022 року та 02.12.2022 року обґрунтовано дійшов висновку, про задоволення вимог ОСОБА_1 , оскільки як вбачається з наявних матеріалів справи, у якості свідків були допитані робітники гімназії, прибиральниці, завгосп та асистент вчителя.

З пояснень прибиральниці, вбачається, що останні під час здійснення своїх посадових обов`язків, позивачку на подвір`ї школи не бачили, а також завгосп надала пояснення, що вона проводить температурний скрінінг також її не бачила.

Колегія суддів вважає. що наведені пояснення свідків не можуть слугувати належними доказами щодо відсутності позивачки на робочому місці, оскільки як правильно встановив суд першої інстанції посадовими обов`язками позивачки не встановлено прибирання території та знаходження на подвір`ї школи під час робочого часу, а тому посилання цих свідків, що вони не бачили позивачку не є належними доказами відсутності ОСОБА_1 .

Крім того, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_10 , була уповноваженою особою для здійснення щоденного температурного скринінгу, а тому її пояснення, щодо відсутності ОСОБА_1 на роботі суд не приймає.

Відсутність позивачки на роботі 02.12.2022 року підтверджена належними медичними документами, а тому вважати, що вона була відсутня на робочому місці без поважної причини у даному випадку неможна.

Відповідачем не доведено відсутність позивачки на робочому місці 30 листопада 2022 року та відсутність без поважної причини 02 грудня 2022 року.

Доводи відповідача стосовно надходження від матерій вихователів, заяв (скарг) щодо виконання позивачкою своїх обов`язків, апеляційний суд не враховує, оскільки це не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116цього Кодексу,при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку,але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117КЗпП України відповідальність.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей117,237-1цьогоКодексуроз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.95 (далі - Порядок) (з подальшими змінами та доповненнями).

За змістом пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Так, відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції визначаючи період за яким необхідно стягнути середній заробіток на користь позивачки не врахував вказані норми матеріального права, що призвело до ухвалення рішення в цій частині з відповідним порушенням, а тому сума середнього заробітку підлягає перерахунку.

Що стосується середньоденного заробітку позивачки, то колегія суддів вважає, що його розмір було визначено на підставі належних доказів, наявних в матеріалах справи, власного розрахунку середнього заробітку відповідачем апеляційному суду надано не було.

Позивачка була звільнена наказом від 12.12.2022, тобто 12 грудня 2022 року - день звільнення вважається останнім днем роботи, а тому позивачка підлягає поновленню на посаді з 13 грудня 2022 року, та, починаючи з 13 грудня 2022 року, потрібно обраховувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, а з урахуванням вищенаведеного, розмір середнього заробітку не може перевищувати період у пів роки з моменту звільнення.

Згідно з довідкою від 15.05.2023 № 221/01-24/1-23, наданою суду, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 440,72 грн. Ні позивачка, ні відповідач проти цієї суми не заперечували.

Кількість робочих днів, протягом яких позивачка не працювала, склала 130 днів, (з 13.12.2022 року по 12.08.2023 року) тому за час вимушеного прогулу потрібно стягнути 57 293,60 грн (130 днів х 440,72 грн).

Суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, за висновками Верховного Суду у постанові Великої Палати від 08 грудня 2021 року, викладеними у справі № 9901/407/19, слідуючи усталеній судовій практиці, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за цими висновками підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню з цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

За таких обставин на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13 грудня 2022 року по 12 червня 2023 року включно, з утриманням із вище визначених сум установлених законодавством України податків і зборів, а рішення в цій частині зміні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до положень ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача щодо зміни скасування наказу та допущення повороту виконання рішення є безпідставними. Оскільки в даному випадку позовні вимоги були поновлення на роботі, а не зміна формулювання причин звільнення.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, якими з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені, їм дана належна оцінка, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що не дає суду апеляційної інстанції підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Так, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року підлягає зміні, оскільки судом порушено норми матеріального права в частині визначення суми середнього заробітку. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін, оскільки апеляційним судом не встановлено обставин, які б вказували, що під час ухвалення рішення місцевим судом було порушено норми матеріального чи процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської областізадовольнити частково.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року змінити.

Стягнути із Закладу загальної середньої освіти «Башмачанська гімназія» Солонянської селищної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.12.2022 року по 12.06.2023 року у розмірі 57 293,60 копійок, з утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта

Повний текст судового рішення складено 12 вересня 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи