Справа № 683/1920/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинів цивільну справу №683/1920/24, №2/683/886/2024 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований вказаний житловий будинок.

За життя ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , він заповів ОСОБА_1 .

Однак, земельна ділянка площею 0,2500 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, заповітом не охоплений.

Вказує, що він прийняв спадщину після смерті ОСОБА_1 у встановленому законом порядку. Окрім нього спадщину також прийняла ОСОБА_2 , якій ОСОБА_3 заповів інше нерухоме майно.

Однак, при зверненні до нотаріуса за видачею свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку йому було відмовлено з тих підстав, що у заповіті йдеться лише про житловий будинок.

Посилаючись на те, що одночасно з набуттям права власності на житловий будинок у нього виникло право на земельну ділянку, позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:005:2002, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за тією ж адресою.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 червня 2024 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 08 липня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кравчук В.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача, позов підтримує, просить задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позову не заперечує.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 18 травня 1990 року належав житловий будинок з господарськими будівля і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_3 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ХМ №021503 від 28 березня 1992 року належала також земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по АДРЕСА_1 . В подальшому цій земельній ділянці було присвоєно кадастровий номер :02:005:2002, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ-023 від 21.04.2023.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_3 .

На день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав по АДРЕСА_1 разом із донькою ОСОБА_2 .

21 жовтня 2016 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Волице-Керекешинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області ОСОБА_4 , зареєстрований в реєстрі за №31, згідно якого належний йому житловий будинок з господарськими будівля і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , заповів сину ОСОБА_1

Земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій розташований вищезазначений житловий будинок, заповітом не охоплена.

18 вересня 2019 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №469/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3

28 вересня 2019 року ОСОБА_2 також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Крім того, 17 липня 2020 року ОСОБА_2 подала нотаріусу заяву, у якій повідомила, що вона не претендує на обов`язкову частку за законом на майно згідно складених ОСОБА_3 заповітів, так як її частка у спадщині, як спадкоємиці за законом забезпечена за рахунок іншого спадкового майна.

У видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, на якому він розташований, 14 квітня 2024 року нотаріусом ОСОБА_1 було відмовлено.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 377 ЦК України (в редакції Закону №1702-VI від 05 листопада 2009 року, що була чинною на час відкриття спадщини) передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону №1702-VI від 05 листопада 2009 року, яка була чинною на час відкриття спадщини) у разі набуття

права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Власник, визначаючи юридичну долю збудованих будівель та споруд, одночасно визначає і долю земельної ділянки, на якій вони розташовані.

Статтею 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір присадибної ділянки (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд), на отримання якої у селах із земель державної або комунальної власності мають право громадяни України, складає не більше 0,25 гектара (пункт «г» частини першої статті 121 ЗК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої та третьої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив судам, що положення статті 1225 ЦК України про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц (провадження № 61-29813сво18)

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи, що спадкодавець ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив заповідальне розпорядження, за яким належний йому житловий будинок заповів своєму сину ОСОБА_1 , і останній у встановленому законом порядку прийняв спадщину, тому ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини набув право на житловий будинок з господарськими

будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 .

Оскільки нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок, тому суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача та визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок.

Крім того, враховуючи, що спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,25 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на праві власності належала спадкодавцю, а також волю спадкодавця щодо спірного житлового будинку, суд дійшов висновку про визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування, оскільки на цій земельній ділянці розташований житловий будинок, який він успадкував після смерті ОСОБА_3 , а земельна ділянка, площею 0,25 га, призначена саме для будівництва та обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель, право на які набув позивач.

Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:005:2002, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Текст рішення складено 16 вересня 2024 року.

Суддя: