ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Чернівці Справа № 725/3498/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Скулеба А.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернівецька міська рада,

особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Галичанського О.І., дата виготовлення повного тексту рішення не зазначена, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, в якому просив:

визнати за позивачем у порядку спадкування за заповітом право на завершення розпочатої його батьком ОСОБА_3 приватизації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), код 02.01 - обслуговування існуючого житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

зобов`язати Чернівецьку міську раду передати позивачу безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :36:003:1120, площею 0,1000га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), код 02.01 - обслуговування існуючого житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 16.05.1983 року батько позивача ОСОБА_3 отримав у спадщину за заповітом житловий будинок АДРЕСА_1 , за яким у відповідності до рішенням №1035 виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 06.10.1953 року була закріплена земельна ділянка. Вказаний будинок 17.11.2014 року було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Провадження №22-ц/822/739/24

Будучи власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та користувачем присадибної земельної ділянки ОСОБА_3 звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

В подальшому, рішенням Чернівецької міської ради від 02.09.2016 року, №378 (п.4 додатка 1) ОСОБА_3 був наданий дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01 (обслуговування існуючого житлового будинку).

У відповідності до витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.10.2016 року, в результаті розробки проекту відведення земельної ділянки Управлінням Держгеокадастру у м. Чернівцях Чернівецької області присадибна земельна ділянка була зареєстрована з Державному земельному кадастрі, кадастровий номер :36:003:1120.

Надалі, проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки був поданий до Чернівецької міської ради на затвердження та відповідно прийняття рішення про надання ОСОБА_3 присадибної земельної ділянки у власність.

Рішенням Чернівецької міської ради від 08.12.2016 року, №489 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки був затверджений та надано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку плошею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), однак, на момент розгляду Чернівецькою міською радою вказаного проекту ОСОБА_3 помер, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.07.2020 року ОСОБА_1 успадкував в порядку спадкування за заповітом житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 .

16.07.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання йому права на завершення приватизації присадибної земельної ділянки в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 та передачі йому безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :36:003:1120, площею 0,1000га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), код 02.01 - обслуговування існуючого житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Згідно витягу із рішення Чернівецької міської ради від 22 лютого 2022 року №711, знято з розгляду пункт 14 проекту рішення щодо передачі ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), код 02.01 - обслуговування існуючого житлового будинку.

У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , який за життя розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, а тому на його думку такий набув права на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали покійному на підставі статей 1216 та 1218 ЦК України.

На підставі наведеного та посилаючись на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просив суд позовні вимоги задовольнити, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08.12.2022 року позовні вимоги задовольнити частково.

Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом право на завершення розпочатої його батьком ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) приватизації земельної ділянки цільового призначення «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . В задоволенні решти позовних вимог- відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_2 , як особа, яка не брала участі у справі, подала апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_2 , що підтверджується обставинами, встановленими в постанові Чернівецького апеляційного суду від 17.06.2021 року у справі №725/7179/19, та після смерті матері є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину, зокрема на частку в спірному будинку, який розташований по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований.

Вважає, що при приватизації спірної земельної ділянки на пряму будуть порушені права апелянта на права власності стосовно спадкового майна.

Просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 23,70 кв.м з належними до нього господарським будівлями та спорудами належав на праві особистої приватної власності тільки батькові позивача ОСОБА_3 , який отримав його у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.05.1983 року.

Зазначене свідчить про те, що мати позивача та апелянта ОСОБА_4 частки у праві власності на вказаний житловий будинок не мала, а тому після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 вказаний будинок не входив до спадкового майна.

Єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_4 житлового будинку по АДРЕСА_1 є його ОСОБА_1 , оскільки останній був вказаний таким у заповіті від 21.02.1989 року.

Оскільки дружина спадкодавця ОСОБА_4 померла значно раніше за нього, в заповіті спадкоємцем його майна вказано тільки позивача, а обов`язкової частки у спадщині ОСОБА_2 не мала, то й свідоцтво про право власності на спадкове майно - житловий будинок з господарським будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , видане нотаріусом 20.07.2020р. тільки позивачу ОСОБА_1 (правомірність видачі свідоцтва встановлено судовими рішеннями у справі № 725/8206/21).

Апелянт ОСОБА_2 не успадкувала будь-якої частки в житловому будинку АДРЕСА_1 ні після своєї матері ОСОБА_4 , як вона про те зазначає в апеляційній скарзі, оскільки мати не була його співвласником, так - ні після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки він, як одноосібний його власник, заповів майно своєму сину - позивачу ОСОБА_1 .

Відтак ОСОБА_2 не набула будь-яких прав на земельну ділянку, на якій розміщене таке нерухоме майно в порядку частини першої статті 377 ЦК України, частини першої статті 120 ЗК України, а тому право на завершення приватизації

Крім наведеного, просить суд прийняти докази, які не подавались в суді першої інстанції, а саме: рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.06.2022 року, постанову Чернівецького апеляційного суду від 01.11.2022 року, постанову Верховного Суду від 21.02.2024 року (справа №725/8206/21) та заяву ОСОБА_2 від 15.12.2021 року.

У вказаній справі встановлено, що «…постановою Чернівецького апеляційного суду від 17.06.2021 року у справі №725/7179/19 встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_4 та має право на частину спадкового майна після померлої матері, зокрема й будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1

Як вбачається з досліджених письмових доказів, спірне будинковолодіння за життя батьків сторін було перебудоване на підставі рішення Чернівецької міської ради від 21 лютого 1989 року, будинок значиться 1991 року забудови.

В той же час, перебудований будинок по АДРЕСА_1 , за життя батьків сторін, так і не був прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.05.2016, яким за ним було визнано право власності на житловий будинок з прибудовою, загальною площею 123,70 кв.м., скасоване.

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.11.2014 року вбачається, що на момент відкриття спадщини після смерті батька сторін, ОСОБА_3 був власником житлового будинку (житловою площею 23,70 м.кв) по АДРЕСА_1 та саме цей будинок у подальшому перейшов по спадщині до відповідача ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що спірне будинковолодіння за життя батьків сторін було перебудоване на підставі рішення Чернівецької міської ради від 21 лютого 1989 року, будинок значиться 1991 року забудови.

В той же час, перебудований будинок по АДРЕСА_1 , за життя батьків сторін, так і не був прийнятий в експлуатацію у встановленому законом порядку, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 19.05.2016 року, яким за ним було визнано право власності на житловий будинок з прибудовою, загальною площею 123,70 кв.м., скасоване.

Суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що позивачці, як спадкоємцю, перейшли права та обов`язки щодо права власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво; право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності…».

Зазначає, що наведені докази не подавались до суду з тих причин, що позов обґрунтовувався іншими доводами, а оскільки апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участі у справі, з посиланням на інші обставини справи, то з метою їх спростування, встановлення істини у справі і прийняття в ній законного рішення, виникає потреба в їх поданні, долученні до матеріалів справи та дослідженні судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у розгляді справи, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Приймаючи рішення суд виходив з того, що, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку, а тому позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом права на завершення розпочатої його батьком ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) приватизації згаданої земельної ділянки підлягають задоволенню .

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ч.1 ст.352 ЦПК України).

Отже, наведеною нормою визначено коло осіб, які наділені процесуальним правом на оскарження судового рішення, а саме учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто і вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2019 року у справі №908/1141/15-г.

Щодо суті спору, суд апеляційної інстанції вказує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 був власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , форма власності- приватна згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом (т.1 а.с.10-11, 15-17).

Рішенням Чернівецької міської ради від 02 вересня 2016 року №378 (пункт 4, додатка 1) ОСОБА_3 було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) код 02.01 (обслуговування існуючого житлового будинку) (т.1 а.с.205-210).

У відповідності до витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.10.2016 року в результаті розробки проекту відведення земельної ділянки Управлінням Держгеокадастру у м. Чернівцях Чернівецької області присадибна земельна ділянка була зареєстрована з Державному земельному кадастрі і їй присвоєно кадастровий номер :36:003:1120 (т.1 а.с.17-21).

Рішенням Чернівецької міської ради від 08 грудня 2016 року №489 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки був затверджений та надано безоплатно у власність ОСОБА_3 земельну ділянку, плошею 0,10 га, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с.22-24).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 29.11.2016 року (т.1 а.с.25).

Реєстрація за ним права власності на згадану земельну ділянку не відбулась.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно №281348821 від 26.10.2021 року, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , форма власності приватна. Право зареєстровано на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.06.2017 року (т.1 а.с.26-28, 169).

16 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання йому права на завершення приватизації присадибної земельної ділянки в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 та передачі йому безоплатно у власність земельну ділянку з кадастровим номером :36:003:1120, площею 0,1000га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), код 02.01 - обслуговування існуючого житлового будинку, яка розташована по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.29-31).

З копії витягу із рішення Чернівецької міської ради від 22 лютого 2022 року №711 вбачається, що знято з розгляду пункт 14 проекту рішення щодо передачі ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), (код 02.01 - обслуговування існуючого житлового будинку) (т.1 а.с.33, 96-99).

Згідно заяви від 05.12.2016 року ОСОБА_2 подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , аналогічного змісту заяву 16.12.2016 року подав і ОСОБА_1 (т.1 а.с.124, 126).

09.12.2013 року ОСОБА_3 заповів усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі належний йому на праві приватної власності житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій він розташований (а.с.141).

Крім того, з доданої до апеляційної скарги постанови Чернівецького апеляційного суду від 17.06.2021 року вбачається, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 09.04.2020 року скасовано. Позов ОСОБА_2 до Чернівецької міської ради, Державного реєстратора Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради Мінчун Н.Л., ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балацький О.О., про скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Чернівецької міської ради від 08.12.2016 року №489 в частині затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачі безоплатно у власність ОСОБА_3 земельної ділянки з кадастровим номером :36:003:1120, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01 обслуговування існуючого житлового будинку (пункт 2 рішення, додаток 2 до рішення, пункт 33 додатку).

Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :36:003:1120, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), код 02.01 обслуговування існуючого житлового будинку за ОСОБА_3 .

Скасовано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 06.06.2017 року, видане приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О., зареєстроване в реєстрі за №1878.

Вказаною постановою встановлено, що право власності на частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 набув за життя в порядку спадкування після померлої ОСОБА_4 на підставі рішення Першотравневого районного суду від 19.05.2016 року у справі №725/43/15, яке в подальшому рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 31.07.2017 року (тобто вже після смерті ОСОБА_3 ) було скасоване.

ОСОБА_2 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 , прийняла спадщину у встановлений статтями 548, 549 ЦК УРСР (чинного на час відкриття спадщини після ОСОБА_4 ) строк і спосіб та має право на спадкування на частину спадкового майна після померлої матері, зокрема й будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , який розміщений на спірній земельній ділянці з цільовим призначенням - для обслуговування існуючого житлового будинку (т.2 а.с.7-16).

Щодо прийняття як доказу вказаної постанови, то суд апеляційної інстанції вказує таке.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст.82 ЦПК України).

Так, поняття преюдиційність (преюдиціальність) судового рішення безпосередньо пов`язана з такими складовими верховенства права як: принцип правової визначеності; принцип легітимних очікувань; принцип процесуальної економії; принцип заборони зловживати процесуальними правами.для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи необхідно надавати належну правову оцінку кожному окремому доказу (окремо та у їх сукупності), який надається учасниками справи, міститься в матеріалах справи або витребовується судом.

Загальноприйнято вважати, що преюдиційність (лат. praejudicialis або praejudicium те, що стосується попереднього судового рішення) це можливість прийняття судом як беззаперечними обставин (юридичних фактів), що були встановленні іншим судом в іншій справі.

Преюдиціальність дає певний привілей стороні у справі не доказувати знову вже встановлені судом обставини (юридичні факти).

Разом з тим, інша сторона повинна мати можливість заперечувати такі преюдиційні обставини (юридичні факти) з посиланням на належні та допустимі докази, а суд зобов`язаний навести мотиви відхилення або визнання цих заперечень.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в п.32 постанови від 03 липня 2018 року у справі №917/1345/17.

Отже за наведених обставин, апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. І?в разі надання для дослідження таких нових доказів інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо них як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції (постанови Верховного Суду від 5 жовтня 2020 року у справі № 607/2905/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 608/687/19).

У апелянта була відсутня можливість подати досліджуваний доказ в суді першої інстанції, оскільки остання не була залучена до участі у справі.

Так, статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Як встановлено судом, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті свого батька.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач ОСОБА_1 позивається до Чернівецької міської ради з посиланням на те, що після смерті свого батька отримав спадщину за заповітом житловий будинок по АДРЕСА_1 , а за вказаним будинком закріплювалася земельна ділянка на підставі рішення виконкому Чернівецької міської ради депутатів трудящих від 06.10.1953 року, №1035. За життя ОСОБА_1 отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо спірної земельної ділянки, однак за життя не встиг отримати таку у власність.

Відповідно до частин 1 та 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Відтак, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2020 року у справі №202/6685/17-ц).

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №705/3876/18).

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі №920/336/22).

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Зазначений висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК (435-15). Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК) (435-15), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Аналіз наведеного свідчить про те, що відповідачем у справі про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування та зобов`язання вчинити дії, крім Чернівецької міської, ради мали бути спадкоємці, які прийняли спадщину, і лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем у справах окресленої категорії Чернівецька міська рада може бути єдиним відповідачем у цій справі лише при відсутності інших спадкоємців за законом або за заповітом, які прийняли спадщину.

Заперечення на апеляційну скаргу щодо відсутності у апелянта будь-яких прав на нерухоме майно як на об`єкт, який не введений в експлуатацію, а лише абстрактно на будівельні матеріали, що встановлено рішенням суду у інших спорах між цими сторонами, не спростовує наявність прав у ОСОБА_2 на спірне майно, отже підтверджує наявність майнового інтересу.

Тому, врахувавши предмет і підстави заявленого позову, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_2 має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами, оскільки це може вплинути на розмір її частки у спадщині, а вимоги не можуть бути розглянуті судом у спорі, в якому останню не було залучено відповідачем (співвідповідачем), оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд вправі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Без залучення належного кола відповідачів позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Колегія суддів наголошує, що незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад, а тому, встановивши неналежний склад учасників справи, суд не вирішує позов по суті.

З урахуванням зазначеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову в задоволенні позовних вимог .

Крім того, колегія суддів наголошує, що відмова у задоволенні цього позову не позбавляє позивача права на звернення до суду з новим позовом із зазначенням належного суб`єктного складу учасників.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог у відповідності до ст.376 ЦПК України.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ОСОБА_2 при зверненні до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою сплачено судовий збір у розмірі 1860,80 грн, які підлягають компенсації за рахунок позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 грудня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нову постанову.

У задоволенні позовних ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витраті зі сплати судового збору у розмірі 1860 (одна тисяча вісімсот шістдесят) грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк