Справа №591/3387/22
Провадження № 2-др/591/35/24
Д О Д А Т К О В А У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2024 року
Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді Ніколаєнко О.О.,
за участю секретаря судового засідання Полякової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі № 591/3387/22 за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та борговою розпискою від 24.08.2012 року,
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору позики та розписки недійсними, -
Ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 22.08.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та борговою розпискою від 24.08.2012 року залишено без розгляду. Зустрічний позово ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору позики та розписки недійсними залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по оплаті вартості експертизи в сумі 50 000 грн.
Представником відповідача-позивача за зустрічним позовом подано клопотання про ухвалення додаткового рішення у даній справі та стягнення з позивача за первісним позовом витрат на правничу допомогу в сумі 7000 грн. До заяви додано докази на підтвердження понесених витрат.
У судове засідання особи, які беруть участь у справі не з?явились. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Враховуючи положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України неявка учасників справи у судове засідання не є перешкодою для вирішення питання щодо ухвалення додаткового рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У судовому засіданні під час розгляду справи по суті представником позивача за зустрічним позовом було зазначено про неможливість до розгляду по суті заяв про залишення позовних заяв без розгляду надати докази понесених витрат на правову допомогу та про намір надати їх протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення .
27.08.2024, тобто в межах п`ятиденного строку з дня постановлення ухвали по суті спору, представником була подана заява про ухвалення додаткового рішення разом з доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу та доказами їх направлення іншим учасникам справи.
Враховуючи наведені обставини, наявні підстави для ухвалення додаткового судового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. Представником позивача дотримано процедуру подання доказів понесених судових витрат.
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Судом встановлено, що у провадженні суду перебувала зазначена справа та позивач за первісним позовом просив стягнути в солідарному порядку зі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 61 000 доларів США у рахунок погашення боргу за договором позики та борговою розпискою від 24.08.2012.
Позивач за зустрічним позовом просила визнати договір позики, укладений 24.08.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 недійсним, визнати розписку, складену 24.08.2012 ОСОБА_2 недійсною.
Первісний позов про стягнення боргу обгрунтований тим, що відповідно договору позики та боргової розписки, які були складені 24.08.2012 відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 за договором позики взяв обов`язок повернути, однак не повернув грошові кошти в сумі 31 000 доларів США.
Вказаний позов відповідач ОСОБА_2 визнав у повному обсязі 07.09.2022 (а.с 47 т. 1).
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 , з якою ОСОБА_2 проживав однією сім`єю з 2012 року протягом десяти років, свої вимоги про визнання недійсними спірного договору позики та розписки обгрунтовувала тим, що договір позики створений з метою впливу на вирішення спору щодо поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У зустрічній позовній заяві ставила під сумнів достовірність та реальність договору позики. За ініціативою ОСОБА_3 ухвалою суду було призначено судову технічну експертизу давності документів, оплату вартості експертизи покладено на ОСОБА_3 .
Відповідно до висновку судового експерта від 03.04.2024 №3472 давність виконання договору позики від 24.08.2012 та розписки від 24.08.2012 не відповідає вказаній у них даті. Договір позики від 24.08.2012 та розписка від 24.08.2012 виготовлені не раніше 2019 року, встановити конкретний період не уявляється можливим з причин примусового штучного теплового зістарення документів (а.с. 31-43 т 2)
Для стягнення на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Такий висновок у застосуванні норм права викладений у постанові Верховного суду від 2 листопада 2022 року у справі № 145/193/21
З наданого висновку експерта вбачається, що розписка та договір позики, на підставі яких заявлено первісний позов, не були створені у 2012 році, як зазначено у цих документах, а створені були не раніше 2019 року. Про вказану обставину позивач за первісним позовом не міг не знати, звертаючись до суду з позовом, оскільки він був стороною договору. За таких обставин, суд визнає, що дії позивача по заявленню первісних позовних вимог є необгрунтованими. Подання зустрічного позову обумовлене цими необгрунтованими діями ОСОБА_1 . Вказане є підставою для розподілу судових витрат відповідно до ч. 9 ст. 141 та ч. 5 ст. 142 ЦПК України.
На підтвердження понесених витрат представником ОСОБА_3 надано копію договору від про надання адвокатом послуг Шрамко К.О.), акт приймання передачі наданих послуг у справі №591/3387/22, рахунок на оплату послуг та копія платіжної інструкції від 22.08.2024 про оплату послуг в сумі 7 000 грн. (а.с. 92-95 т. 1).
Позивачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу у зв?язку з їх неспівмірністю.
Заявлений розмір витрат на правничу допомогу підтверджений належними доказами, а тому вказані витрати підлягають розподілу. На переконання суду заявлений розмір витрат є співмірним зі складністю справи, фактично витраченим часом на представництво інтересів позивача у суді, обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта, а тому підлягає стягненню з позивача.
Керуючись ст. ст. 141, 270 ЦПК України, суд -
Заяву представника ОСОБА_3 про постановлення додаткової ухвали задовольнити.
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та борговою розпискою від 24.08.2012 року, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору позики та розписки недійсними додаткове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня проголошення.
Повний текст ухвали виготовлено 12.09.2024.
Суддя О.О. Ніколаєнко