КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/9693/22 Головуючий у 1 інстанції: Будзан Л.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості за кредитним договором. Зазначив, що 07 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Оскільки ОСОБА_1 не виконує свої зобов`язання за договором, АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з неї заборгованість, яка станом на 17 жовтня 2022 року становить 175 193,22 грн., з яких: 148 987,30 грн. - заборгованості за кредитом, 26 205,92 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року позовАТ КБ «Приватбанк» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 вересня 2010 року у розмірі 148987,30 грн., також судовий збір у розмірі 2234,77 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк». Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне встановлення судом обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що дійсно є користувачем фінансових послуг AT КБ «Приватбанк» та підписала анкету-заяву від 07 вересня 2010 року, на підставі якої їй було відкрито кредитний рахунок. Але вона не підвищувала кредитний ліміт та не знімала кошти у розмірі 150000 грн. Кредитний ліміт за її карткою було підвищено не з її пристрою, що також було підтверджено службою безпеки банку в телефонній розмові. Банк мав поставити під сумнів транзакцію та заблокувати переказ коштів. Фактично за її платіжною карткою відбулися шахрайські дії, внаслідок яких невідомі особи заволоділи її та кредитними коштами. На даний час за фактом шахрайських дій Подільським УП ТУ НП України в м. Києві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002554. Оскільки вона у AT КБ «Приватбанк» в користування грошові кошти не отримувала, в неї не виникає зобов`язань по їх поверненню.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання представник АТ КБ «Приватбанк» не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи за його відсутності.

Вислухавши пояснення апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07 вересня 2010 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № 171796878, в якій підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 23).

АТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок та встановив на нього кредитний ліміт, який у подальшому був збільшений до 150000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я позичальника.

Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку станом на 17 жовтня 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором, яка становить 175 193,22 грн., з яких: 148 987,30 грн. - заборгованості за кредитом, 26 205,92 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Цю заборгованість АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» та стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 07 вересня 2010 року у розмірі 148987,30 грн.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції і вважає, що обставини в даній справі судом встановлені неповно, а наявним у справі доказам суд не надав належної оцінки.

Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Заперечуючи проти позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 зазначала, що вона є користувачем фінансових послуг AT КБ «Приватбанк» та підписала анкету-заяву від 07 вересня 2010 року, на підставі якої їй було відкрито кредитний рахунок, проте, кредитний ліміт вона не збільшувала та не здійснювала будь-яких операції 21 та 22 грудня 2021 року, фактично грошові кошти з її рахунку були списані внаслідок шахрайських дій.

Відхиляючи такі заперечення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на спростування доказів сторони позивача.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував положень чинного законодавства, що регламентують питання несанкціонованих платіжних операцій та розмежування відповідальності за їх здійснення.

На час виникнення спірних правовідносин загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлення відповідальності суб`єктів переказу, а також визначення загального порядку здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами встановлено Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який втратив чинність 01.08.2022 року.

Згідно пункту 37.2 статті 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

На час виникнення подій, які є предметом розгляду у даній справі, діяло Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року (надалі - Положення).

Відповідно до вимог пункту 6 розділу VI Положення користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 11 розділу VI Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Отже, саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18, від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18, від 26 жовтня 2022 року в справі № 334/2492/21, від 29 серпня 2022 року в справі № 532/1349/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 03 червня 2024 року в справі № 466/6625/23.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки з рахунку ОСОБА_1 , перед вчиненням оспорюваних транзакцій за 21 та 22 грудня 2021 року ОСОБА_1 по своєму картковому рахунку НОМЕР_1 останній раз здійснювала операції по рахунку ще 14 липня 2020 року - поповнення свого рахунку шляхом переказу з іншої картки через ПРИВАТ 24 - 1245,00 грн., після чого залишок після операції за рахунком склав 3,40 грн. (а.с. 9).

Також з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 21 та 22 грудня 2021 року, тобто, через півтора роки після останніх операцій, по рахунку ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт до 150 000 грн. та проведено 21 операцію щодо переказу коштів з рахунку на інші рахунки та знаття готівки в банкоматах, що не є властивим для звичайного користувача (а.с. 9).

22 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронних органів з проводу заволодіння коштами з її рахунку шахрайським шляхом, на підставі чого Подільським УП ГУ НП України в м. Києві було зареєстроване кримінального провадження № 0002554.

При цьому у своїх поясненнях, наданих на заяву про перегляд заочного рішення, представник AT КБ «Приватбанк» зазначав, що на підставі повідомлення ОСОБА_1 про заволодіння коштами та несанкціонованого списання коштів з її рахунку 208865 третіми особами шахрайським шляхом банк провів перевірку.

Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 введена шахраєм в оману 21 грудня 2021 року, з власного карткового рахунку НОМЕР_1 самостійно зняла готівку в банкоматній мережі м. Києва та здійснила грошові перекази на інші карткові рахунки, відкриті в банках Таскомбанк і Монобанк, які в подальшому були внесені до списку обмежень та заблоковані. Всі вище транзакції були здійснені з ручним вводом ПІН-коду, в період оспорюваних транзакцій змін фінансового номеру не зафіксовано. Водночас зазначено, що аналізом адмінки Приват24 встановлено, що 21 грудня 2021 року була зміна пароля в Приват24 з пристрою, не типового для ОСОБА_1 , аналізом логів входу зафіксовано вхід з невластивого для клієнта пристрою (а.с. 126-127).

AT КБ «Приватбанк» не надало суду першої інстанції матеріалів службової перевірки по вказаних фактах. Поясненнями представника AT КБ «Приватбанк» підтверджено, що вказані операції по рахунку ОСОБА_1 були проведені шляхом вчинення особами шахрайських дій.

AT КБ «Приватбанк» жодним чином не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду), ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, та призвели до вказаних шахрайських дій.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до положень ст. ст. 12 , 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором, яка утворилася внаслідок здійснення зазначених операцій. Враховуючи викладене, рішення Подільського районного суду містаКиєва від 04 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 536,80 грн. судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та 3352,15 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 3888,95 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення. В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 536,80 грн. судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та 3352,15 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 3888,95 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.