ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1489/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/1577/24 Категорія: 302000000 Булгакова Г.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача адвоката Сучила А.О. на рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 11.07.2024 (повний текст складено 11.07.2024, суддя в суді першої інстанції Булгакова Г.В.) у цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в :

у лютому 2024 року Черкаська міська рада звернулась до суду з указаним позовом, яким просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по договору про справляння плати за користування частиною прибудинкової території від 06.02.2023 №1285 у сумі 30 504,88 грн. та судові витрати, указуючи про неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо справляння плати за землю, укладеною між сторонами, стосовно користування відповідачем частиною прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 , яка є комунальною власністю Черкаської міської ради.

Рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 11.07.2024 позовні вимоги задоволено. Суд вказав, що відповідач використовував прибудинкову територію, яка є комунальною власністю територіальної громади м. Черкаси та неналежно виконував договірні зобов`язання, внаслідок чого міський бюджет недоотримав кошти, заявлені до стягнення у справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Сучило А.О. подав 12.08.2024 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду скасувати та відхилити позовні вимоги. В обґрунтування вказано на те, що законодавство не містить вимог про обов`язкове оформлення кожним із співвласників багатоквартирного будинку договору стосовно права на користування своєю часткою земельної ділянки, на якій такий будинок знаходиться. Позивач намагається стягнути плату за земельну ділянку, право власності на яку на жодну особу не оформлене та яка в натурі не виділена. В оренду відповідачу таку земельну ділянку не передано. Угода від 06.02.2023, укладена між сторонами справи, є нікчемною, адже суперечить приписам ст. ст. 287, 288 ПК України стосовно того, що власник нежитлового приміщення за земельну ділянку, на якій воно знаходиться, сплачує податок, а не плату по договору. Підставою для нарахування орендної плати є договір оренди землі, який за обставин цієї справи не укладався. Перевірити розрахунки позивача не можливо, оскільки не відомо яка площа землі перебуває у користуванні відповідача. Позивач не пояснив чому нараховує борг за період часу до укладення угоди. Суд протиправно послався на принцип свободи договору, оскільки правочином неправомірно встановлювати плату за землю, не передбачену законодавством.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач Черкаська міська рада проти аргументів скаржника заперечив та просив рішення суду першої інстанції залишити в силі, мотивуючи про те, що за ст. 6 ЦК України сторони вільні при укладенні між собою договорів, прямо не передбачених законодавством, а ПК України не забороняє органам місцевого самоврядування укладати угоди із землекористувачами стосовно оплатного користування земельними ділянками, як визначено ст. 206 ЗК України.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за договором у розмірі 30 504,88 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 06.02.2023 між Черкаською міською радою (землевласник) та відповідачем ОСОБА_1 (землекористувач) укладено Угоду про справляння плати за користування частиною прибудинкової території, яка зареєстрована в управлінні земельних ресурсів, землеустрою та інспектування департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради 06.02.2023 за № 1285.

Об`єктом угоди є частина прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 , яку використовує землекористувач, маючи у власності частину нежитлового приміщення за вказаною адресою з реєстраційним номером: 101 (запис у ДРРП про право власності від 17.12.2021 № 45746320).

Угода укладена терміном на три роки до 01.12.2025. (пункт 1.1., 2.1. Угоди)

Пунктами 3.1., 3.4. Угоди передбачено, що за користування частиною прибудинкової території землекористувач сплачує плату у грошовій формі у розмірі визначеному згідно рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради від 21.06.2005 № 793 «Про справляння плати за користування частиною прибудинкової території» та рішення Черкаської міської ради від 23.12.2021 № 16-22 «Про бюджет Черкаської міської територіальної громади на 2022 рік 0)». З 01.12.2022 щомісячна плата за користування частиною прибудинкової території складає 1 663,98 грн. та сплачується землекористувачем до 10-го числа місяця наступного за звітним на розрахунковий рахунок.

Відповідно до пункту 3.2. Угоди землекористувач, що використовує земельну ділянку площею для нарахування 189,0 кв.м. по АДРЕСА_1 з порушенням вимог статті 206 Земельного кодексу України, чим завдає збитків землевласнику, зобов`язується відшкодувати кошти в розмірі 19 017,86 грн. до 10 числа місяця, наступного за звітним, на балансовий рахунок: UA0023759, одержувач платежу: ГУК у Черкаській області/тг м. Черкаси/18010900, , Банк: Казначейство України (ЕАП) призначення платежу: орендна плата за землю з фізичних осіб за період за період з 17.12.2021 по 30.11.2022.

Пунктом 3.5 Угоди встановлено, що в разі проведення щорічної індексації нормативної грошової оцінки землі, внесення інших змін на підставі вимог діючого законодавства, а також в разі будь яких змін Черкаською міською радою розмірів плати та нормативної грошової оцінки, що діють в м. Черкаси, розмір грошової оцінки земельної ділянки та розмір щорічної плати змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цієї Угоди.

03.08.2023 між Черкаською міською радою (землевласник) та ОСОБА_1 (землекористувач) укладено Додаткову угоду про дострокове розірвання Угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території від 06.02.2023 № 1285 по АДРЕСА_1 , якою сторони вирішили розірвати Угоду за згодою сторін з 05.06.2023.

Пунктом 2 Додаткової угоди встановлено, що сторони не звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, що виникли по Угоді до моменту укладення даної додаткової угоди та від обов`язку виконання зобов`язання, що виникли в період дії Угоди.

З розрахунку заборгованості відповідача ОСОБА_1 по сплаті плати за земельну ділянку по АДРЕСА_1 згідно Угоди про справляння плати за користування частиною прибудинкової території від 06.02.2023 № 1285 вбачається, що відповідач не вносив плату за користування частиною прибудинкової території, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 30 504,88 грн.

Правовідносини, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1-3 статті 6 ЦК України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно положень ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 п. 14.1ст. 14 Податкового кодексу України).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, належною формою здійснення плати за землю для неї, як землекористувача, є орендна плата (підпункт 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Положеннями ч. 1 ст. 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Статтею 16 ЗУ «Про оренду землі» визначено, що договір оренди земельної ділянки із земель комунальної власності укладається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування.

Частиною 1 ст. 3 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

Статтею 14 ПКУ визначено, що плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

За змістом вказаних приписів законодавства, як вірно зауважив суд першої інстанції, виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права, що за обставин цієї справи не мало місця.

Однак сторони міська рада, як власник землі, та відповідач, як землекористувач, в силу того, що являється власником нерухомості, розташованої на земельній ділянці комунальної власності, уклали угоду про справляння плати за землю, якою передбачили зобов`язання відповідача здійснювати систематичну оплату за використання відповідної земельної ділянки.

У зв`язку з тим, що такий договірний обов`язок відповідачем належним чином виконано не було, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку у цій справі про необхідність стягнення із зобов`язаної особи суми заборгованості, розрахованої у порядку, встановленому угодою сторін.

Відтак, висновки суду першої інстанції у даній справі про обґрунтованість позовних вимог є вірними та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника у справі про те, що угода від 06.02.2023, укладена між сторонами, є нікчемною, так як суперечить приписам ст. ст. 287, 288 ПК України стосовно того, що власник нежитлового приміщення за земельну ділянку, на якій воно знаходиться, сплачує податок, та про те, що підставою для нарахування орендної плати є договір оренди землі, який не укладався, адже справляння земельного податку можливе для власника землі, котрим відповідач не являється (підпункт 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПКУ).

Оскільки договір оренди землі між сторонами не укладався, вони правомірно досягли згоди щодо укладення іншого договору угоди про справляння плати за землю, який правопорядку в країні не суперечить та укладення якого відповідає засадам свободи договору, передбаченим ст. 6 ЦК України.

Слід відхилити доводи скаржника про те, що законодавство не містить вимог про обов`язкове оформлення кожним із співвласників багатоквартирного будинку договору стосовно права на користування своєю часткою земельної ділянки, на якій такий будинок знаходиться, адже сторони вільні у врегулюванні наявних між ними правовідносин шляхом укладення договору, який хоча й прямо не передбачений нормами законодавства, однак не порушує правовий порядок, встановлений у державі.

За наявності відповідного договору він обов`язковий для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Аргументи скаржника про те, що позивач намагається стягнути плату за земельну ділянку, право власності на яку на жодну особу не оформлене та яка в натурі не виділена, слід оцінити критично, оскільки сторони самостійно врегулювали спільні правовідносини в договірному порядку, передбачивши оплату на користь органу місцевого самоврядування за використання земельної ділянки комунальної власності.

Не можливо погодитися з доводами скаржника про те, що перевірити розрахунки позивача не можливо, оскільки не відомо яка площа землі перебуває у користуванні відповідача, а також про те, що позивач не пояснив чому нараховує борг за період часу до укладення угоди, так як відповідні питання врегульовано в договорі п.2.3 (який встановлено площу земельної ділянки, яку використовує відповідач) та п.3.2 (стосовно обов`язку у відповідача оплатити користування земельною ділянкою за період часу до укладення цієї угоди).

Слід відхилити аргументи скаржника і про те, що суд протиправно послався на принцип свободи договору, оскільки правочином неправомірно встановлювати плату за землю, не передбачену законодавством, адже за відсутності інших наявних між землекористувачем (відповідачем) та власником (міською радою) форм внесення плати за землю стверджувати про незаконність чи несправедливість відповідних положень угоди від 06.02.2023 № 1285 підстав не має.

Інші доводи позивача стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом першої інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі, тому не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 11.07.2024 у даній справі слід залишити без змін, а подану апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 11.07.2024 у даній цивільній справі залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 11.09. 2024.

Суддя-доповідач

Судді