Єдиний унікальний номер: 378/526/24
Провадження № 2/378/253/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" вересня 2024 р. Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Гуртовенко Р. В.

за участю секретаря: Москаленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Ставище Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району Київської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ставищенська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулася ОСОБА_1 (проживає по АДРЕСА_1 ) до Ставищенської селищної ради Білоцерківського району (09401, вул. Цимбала Сергія, 35/1 селище Ставище Білоцерківського району Київської області, ), з посиланням на те, що вона є єдиною спадкоємицею та вступила в спадщину після смерті рідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі її заяви Ставищенською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 180/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.10.2023р. за №74282515. 30.04.2024 року вона отримана свідоцтва про право на спадщину за законом за №№ НОМЕР_1 , 506, що складається з 1/2 частки житлового будинку розташованого в АДРЕСА_2 та земельної ділянки з кадастровим номером: :04:003:0003, власниками яких був ОСОБА_2 . Крім цього, у власності брата також перебувала 1/2 частини земельної ділянки площею 1,002 гектарів. Нею, 24 червня 2024 року подано заяву до Ставищенської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини вказаної земельної ділянки, на що постановою державного нотаріуса Ставищенської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку.

Позивач просить визнати у порядку спадкування за законом за нею право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:002:0052, площею 0,5010 га, яка належала спадкодавцеві ОСОБА_2 ..

В судове засідання позивач та її представник не прибули, до суду подали заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача Ставищенської селищної ради в судове засідання не прибув, до суду подав заяву про визнання позовних вимог та розгляду справи у його відсутність.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ставищенської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, від даної нотаріальної контори надійшов до суду лист про розгляд спраи за відсутності представника нотаріальної контори.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши справу, заяви відповідача про визнання позову, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Матеріалами справи, зокрема спадковою справою встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є єдиною спадкоємицею та вступила в спадщину після смерті рідного брата ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 30.04.2024 року отримана свідоцтва про право на спадщину за законом за №№ НОМЕР_1 , 506, що складається з 1/2 частки житлового будинку розташованого в АДРЕСА_2 та земельної ділянки з кадастровим номером :04:003:0003, власниками яких був ОСОБА_2 .. Інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .. Крім цього, у власності ОСОБА_2 також перебувала 1/2 частини земельної ділянки площею 1,002 гектарів, місце розташування: Київська область, Білоцерківський район (бувший Ставищенський), Ставищенська територіальна громада (бувша Юрківська сільська рада), вид цільового призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: :04:002:0047. Вказану частину земельної ділянки ОСОБА_2 набув у власність на підставі ухвали Ставищенського районного суду Київської області від 25.12.2009 року, якою затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та згідно якої за останніми визнано право на спадщину на земельну ділянку кадастровий номер: :04:002:0047 в рівних частках по 1/2. ОСОБА_1 24 червня 2024 року подала заяву до Ставищенської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини вищевказаної земельної ділянки, на що постановою державного нотаріуса Ставищенської державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва через відсутність в поданих документах витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку (а.с. 81-110).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.06.2024 року № 382501650 встановлено, що державним реєстратором 13.10.2014 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16440376 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, права спільної часткової власності (1/2 одна/друга) на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0047, площею 1,002 га за ОСОБА_2 (а.с. 26).

Під час прийняття спадщини ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 , яка є власником 1/2 частини земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0047, площею 1,002 гектарів виділила її в натурі з присвоєнням нового кадастрового номеру :04:002:0101, площею 0,501 га, (у зв`язку з цим земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0047 була поділена на 2 частини) та державним реєстратором 27.07.2013р. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 4436519 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, права власності на вищевказану земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.06.2024 року № 382504892 (а.с. 30) та витягом з Державного земельного кадастру від 16.07.2024р. за №024 (а.с. 31-36).

ФОП ОСОБА_4 розробив технічну документацію з виділенням частини земельної ділянки в натурі та в подальшому присвоєнням кадастрового номеру :04:002:0052, площею 0,5010 га, місце розташування: Київська область, Білоцерківський, Ставищенська територіальна громада (за межами с. Юрківка), вид цільового призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку зареєстровано 26.03.2024 року відділом № 6 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Одеській області (а. с. 37-63).

Відповідно до листа відділу № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 15.04.2024 року за № С- 208/0/337-24 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0047, площею 1,002 га була поділена, зокрема з неї утворена земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0052, площею 0,5010 га, власником якої був ОСОБА_2 (а.с. 63).

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0052, площею 0,5010 га, місце розташування: Київська область, Білоцерківський район, Ставищенська територіальна громада (за межами с. Юрківка), вид цільового призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є тою самою земельною ділянкою, що належала ОСОБА_5 на підставі ухвали Ставищенського районного суду Київської області від 25.12.2009 року, справа № 2-441, 2009 року, якою затверджено мирову угоду від 25.12.2009 року, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (стаття 41 Конституції України).

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Суб`єктивне право власності на землю виникає на підставах та у порядку, визначеному Земельним кодексом та іншими законами України, що регулюють земельні відносини. Підставою виникнення права власності на землю є юридичний факт, з яким закон пов`язує виникнення такого права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина перша статті 1226 ЦК України).

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 гектара.

Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації.

Згідно ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до п. 3.5. роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки.

Така правова позиція підтверджена Верховним Судом і викладена у постанові від 13.06.2018 р. у справі №128/1911/15-ц. Також Верховний Суд наголосив, якщо громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати завершення такої приватизації. Таким чином, спадкоємець успадковує право продовжити процедуру приватизації з того етапу, на якому вона була призупинена у зв`язку зі смертю спадкодавця. Фактично, можна вести мову про те, що відбувається заміна сторони у правовідносинах щодо приватизації, де замість спадкодавця виступають спадкоємці.

Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За ч. 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як встановлено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина 1 ст. 1226 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 на належну йому земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0052, і оскільки позов визнається відповідачем, то він підлягає задоволенню.

Позивач просить судові витрати покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 1, 79, 79-1, 121 125, 126 ЗК України, ст. ст. 15, 1218, 1220, 1223, 1225, 1226, 1261, 1268 - 1270, 1297 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 10, 12, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, - задовольнити.

Визнати у порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:002:0052, площею 0,5010 га, місце розташування: Київська область, Білоцерківський район, Ставищенська територіальна громада (за межами с. Юрківка), вид цільового призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (бувша 1/2 (одна друга) частини земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:0047) та належала спадкодавцеві - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на праві власності на підставі ухвали Ставищенського районного суду Київської області від 25.12.2009 року по справі №2 - 441, 2009 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Р. В. Гуртовенко