Справа № 369/9734/18
Провадження № 2/369/277/24
РІШЕННЯ

Іменем України

13.09.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Соловюк В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Фастівська міська рада Київської області про застосування наслідків нікчемності заповіту та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_5 , яка на день своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема, на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 . Спадщину, що залишилась після смерті матері він та відповідач ОСОБА_6 , прийняли шляхом подання до нотаріальної контори спільної письмової заяви.

Вказав, що у матеріалах спадкової справи знаходиться копія заповіту від 30.06.2004, заповідачем за яким є ОСОБА_5 та за яким все своє майно померла заповіла ОСОБА_6 . Він звернувся із заявою до Вишневої міської державної нотаріальної контори про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна. Але постановою нотаріуса - відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв?язку з тим, що зі Спадкового реєстру знайдено інформацію про те, що Оленівською сільською радою Фастівського району Київської області, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Оленівка, вул. Петровського, буд. 2, посвідчений заповіт від імені ОСОБА_5 30.07.2004, номер в реєстрі нотаріальних дій № 3.

До спадкової справи також приєднана копія вищевказаного заповіту, посвідченого секретарем Оленівською сільською радою Фастівського району Київської області за реєстровим № 3, за яким все своє майно померла заповіла своєму синові - ОСОБА_6 . В даній постанові також зазначено, що оригіналу вищевказаного заповіту, а також рішення суду щодо визнання заповіту недійсним в спадковій справі немає.

Тому за ухвалою суду витребувано з Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області оригінал заповіту від імені ОСОБА_5 , посвідченого секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г. 30.07.2004, номер в реєстрі нотаріальних дій № 3. На виконання даної ухвали суду листом Оленівської сільської ради від 10.05.2017 № 57 надіслано до Києво-Святошинського районного суду оригінал заповіту від 30.06.2004 заповідача ОСОБА_5 .

Зазначає, що ознайомившись з оригіналом даного заповіту, вважає, що заповіт є незаконним та підлягає визнанню недійсним. Згідно з надісланим Оленівською сільською радою Фастівського району Київської області до Києво-Святошинського районного суду оригіналу оскаржуваного заповіту в ньому відсутній підпис заповідача ОСОБА_5 , що є порушенням його форми, а також вказує на відсутність волевиявлення заповідача. Також повне місце проживання заповідача ОСОБА_5 в заповіті відсутнє, так як зазначено тільки населений пункт - с. Оленівка Фастівського району Київської області, а вулиця та номер будинку не зазначені. Оспорюваний заповіт посвідчено - ОСОБА_7 , секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області. Проте, виконавчим комітетом Оленівської сільської ради не приймалось рішення, яке б надавало саме цій особі право на вчинення нотаріальних дій.

Вважає, що підпис секретаря виконавчого комітету Оленівської сільської ради Папка О.Г. на оспорюваному заповіті не завірений гербовою печаткою виконавчого комітету. В порушення п. 18 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 № 22/5, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.10.1994 за № 256/466) прокреслення наявних вільних місць в оспорюваному заповіті не здійснено.

Вказував, що в оспорюваному заповіті, зокрема в посвідчувальному написі, зазначено, що цей заповіт складено та посвідчено ОСОБА_7 секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області. З цього слідує, що даний заповіт складений не заповідачем ОСОБА_5 , а ОСОБА_7 , тоді як згідно з нормами закону найважливіша ознака заповіту випливає з самого його визначення і полягає в безпосередньому зв?язку заповіту з особою заповідача. Ніхто інший, крім заповідача не може скласти (скасувати, змінити) заповіт за заповідача. Складання (скасування, зміна) заповіту через представника не допускається. Законом не допускається також відчуження права на складання заповіту. Тому даний посвідчувальний напис не відповідає тексту посвідчувального напису в заповіті зазначеному в Додатку № 6 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, в якому слово про складення посадовою особою заповіту відсутне. Вищезазначені обставини та норми права вказують, що оскільки підпис заповідача в оспорюваному заповіті відсутній, то це є порушенням форми заповіту, а також наявні інші порушення форми заповіту, які є підставами для визнання його судом недійсним.

Таким чином, у разі визнання судом із зазначених підстав оспорюваного заповіту недійсним, він набуде право на спадкування після смерті його матері за законом разом з ОСОБА_6 на 1/2 частку спадкового майна. І наступною, похідною від основної, вимогою у даній справі є визнання судом за ним права власності на спадкове майно - 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом.

Позивач просив:

визнати недійсним заповіт від 30.06.2004, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 та посвідчений секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області за рестровим № НОМЕР_1 та визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2018 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2018 року витребувано у Вишневої міської державної нотаріальної контори (08132, м. Вишневе, вул. Європейська, 15):

належним чином завірену копію спадкової справи № 267 за 2011 рік після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яка проживала в АДРЕСА_1 ;

оригінал заповіту від 30.06.2004, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , посвідченого секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г., номер в реєстрі нотаріальних дій № 3.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 листопада 2018 року закрито підготовче провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 січня 2019 року витребувано у Вишневої міської державної нотаріальної контори (08132,м.Вишневе,вул.Європейська,15):

оригінал заповіту від 30.06.2004, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , посвідченого секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г., номер в реєстрі нотаріальних дій № 3.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2019 року позов задоволено.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2021 року заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.02.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на спадкове майно було скасоване, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 липня 2021 року витребувано:

у Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області (08525, с.Оленівка, Фастівського району Київської області, вул.Петровського,1) оригінал заповіту від 30.06.2004, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , посвідченого секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г., номер в реєстрі нотаріальних дій № 3.

у Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області (08500, м.Фастів, вул.Радянська,25) оригінал заповіту від 30.06.2004, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , посвідченого секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г., номер в реєстрі нотаріальних дій № 33.

у Архівного відділу Фастівської районної державної адміністрації Київської області (08500, м.Фастів, вул.Суворова,1):

- оригінал заповіту від 30.06.2004, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , посвідченого секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г., номер в реєстрі нотаріальних дій № 3;

- належним чином завірену копію рішення Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області від 15.04.2002р. "Про обрання секретаря сільської ради", а також належним чином завірену копію документу, на підставі якого секретарю Оленівської сільської ради були надані повноваження вчиняти нотаріальні дії, в тому числі у 2004 році.

у Київського обласного державного нотаріального архіву (08200, м.Ірпінь, вул.Жовтнева, 34) оригінал заповіту від 30.06.2004, складений від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 , посвідченого секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г., номер в реєстрі нотаріальних дій № 3.

у Вишневої міської державної нотаріальної контори (08132, м.Вишневе, вул.Жовтнева,27) належним чином посвідчену копію спадкової справи №267 за 2011 рік після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , яка проживала в АДРЕСА_1 .

02.09.2021 представником позивача було подано заяву про зміну предмету позову, що була прийнята судом.

02 вересня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про зміну предмету позову. Свої доводи обґрунтовує тим, що у статті 1251 ЦК України в редакції 2004 року зазначено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 37 Закону від 02.09.1993 "Про нотаріат", статей 38, 42. 59 Закону від 21.05.1997 № 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" та п. 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, надалі - Інструкція, (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 № 22/5 зареєстрована в Міністерстві юстиції України 26.10.1994 за № 256/466; в редакції чинній станом на час посвідчення оспорюваного заповіту, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов`язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради.

Таки чином, оспорюваний заповіт посвідчено секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області ОСОБА_8 , проте, виконавчим комітетом Оленівської сільської ради не приймалось рішення, яке б надавало саме цій особі право на вчинення нотаріальних дій. З огляду на викладене, вважав, що вищезазначений заповіт у відповідності до приписів ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, оскільки він складений особою, яка не мала на це права. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 323/3359/17, де суд вказав, що у секретаря сільської ради були відсутні повноваження на посвідчення, оспорюваного заповіту, оскільки у протоколах засідань сесій та виконавчого комітету сільської ради за 2013-2015 роки відсутні відомості про покладення на посадових осіб ради обов`язків посвідчувати нотаріальні дії, відтак, посвідчивши заповіт від 14.05.2015, секретар сільської ради вчинила дію, яка не входила до її посадових обов`язків.

З огляду на викладене, Просив суд застосувати наслідки нікчемного заповіту та визнати за ним право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 .

На підставі Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2021 головуючим суддею у справі визначено суддю Ковальчук Л.М.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 жовтня 2021 суддею Ковальчук Л.М. було прийнято цю справу до свого провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 липня 2022 провадження у справі було зупинено на строк 6 (шість) місяців, до вступу у справу правонаступників відповідача ОСОБА_6 , який помер.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 грудня 2022 року відновлено провадження у справі та залучено до участі у справі правонаступника ОСОБА_6 - ОСОБА_4 та визнано його відповідачем по вказаній цивільній справі; витребувано у Вишневої державної нотаріальної контори Київської області (Київська область, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 86, каб. 4,5) належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи №185/2022 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Згідно з розпорядженням в.о.керівника апарату Києво-Святошинськогорайонного суду Київської області Дяченка В.В. щодо повторного автоматичного розподілу справи №94 від 20.09.2023 та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 20.09.2023, який проведений у зв`язку з припиненням повноважень судді Ковальчук Л.М. в провадження судді Пінкевич Н.С. надійшла ця цивільна справа.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року суддею Пінкевич Н.С. було прийнято цю справу до свого провадження, призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Просила суд задоволити позов.

У судовому засідання представник відповідача проти позову заперечувала. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

Третя особа свого представника в судове засідання не направила, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена, причини неявки її представника та позицію щодо цього позову суду не повідомила.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть від 13.07.2011 11.07.2011 померла мати позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (батька відповідача) - ОСОБА_5 .

Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, № 61692870 від 17.06.2016.

Згідно зі спадковою справою № 267 за 2011 рік до майна померлої ОСОБА_5 до Вишневої державної міської нотаріальної контори звернулись із заявою від 02.11.2011 про прийняття спадщини сини померлої ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Родинні стосунки ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5 підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , виданим 05.11.1967, а ОСОБА_6 свідоцтвом про його народження виданим 13.11.1971.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.12.2012 за вих. № 1286/02-14/02-31, прийнятої Білінець О.П., державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв?язку з тим, що за інформацією зі Спадкового реєстру Оленівською сільською радою Фастівського району Київської області, що знаходиться за адресою: Київська область, Фастівський район, с.Оленівка, вул. Петровського, буд. 2, було посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5 30.06.2004, номер в реєстрі нотаріальних дій № 3. До спадкової справи також приєднана копія вищевказаного заповіту, посвідченого секретарем Оленівською сільською радою Фастівського району Київської області за реєстровим № 3, за яким все своє майно померла заповіла своєму синові - ОСОБА_6 .

Судом також встановлено, що на виконання ухвали суду листом Оленівської сільської ради від 10.05.2017 № 57 надіслано до Києво-Святошинського районного суду оригінал заповіту ОСОБА_5 від 30.06.2004.

Згідно з вказаним заповітом від 30.06.2004 заповідач ОСОБА_5 , що мешкає в селі Оленівка Фастівського району Київської області, на випадок своєї смерті заповіла все своє майно своєму синові ОСОБА_6 .

Зі змісту зазначеного заповіту вбачається, оспорюваний заповіт посвідчено ОСОБА_7 , секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області.

Згідно з листом Архівного сектору Фастівської райдержадміністрації від 17.04.2018 N?59/06-03 у документах архівного фонду "Оленівська сільська рада с. Оленівка Фастівського району Київської області" та доданої до нього завіреної копії рішення Оленівської сільської ради від 15.04.2002, секретарем Оленівської сільської ради було обрано ОСОБА_7 на строк повноважень ради.

Як вбачається з наданої відповідачем копії заповіту, оригінал якого було пред`явлено суду в судовому засіданні, заповіт від імені ОСОБА_5 , посвідчений секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г. 30.06.2004 року, номер в реєстрі нотаріальних дій № 3, містить як підпис заповідача, так і гербову печатку Оленівської сільської ради.

Допитані в судовому засіданні свідки колишній секретар Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області Папка О.Г., а також сусідка та подруга покійної ОСОБА_5 ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_5 дійсно мала волевиявлення на складання заповіту на все своє майно саме батьку відповідача ОСОБА_6 , склала його та підписала в Оленівській сільській раді Фастівського району Київської області, його посвідчила секретар цієї ради ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько відповідача ОСОБА_6 , що вбачається зі свідоцтва про смерть, родинні відносини відповідача з померлим вбачаються зі свідоцтва про народження.

Єдиним спадкоємцем померлого ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, є саме відповідач, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 185/2022, що знаходяться у Вишневій державній нотаріальній конторі Київської області.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1233-1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

З огляду на ст. 1257 ЦК України Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Як зазначає Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 25.03.2020 у справі № 303/5126/18, стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Зі змісту норм ЦК України вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України (у редакції, чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту) якщо в населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 37 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на момент посвідчення оспорюваного заповіту) у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, вчиняють, зокрема, такі нотаріальні дії, як посвідчення заповітів.

Виходячи із вищевикладеного та з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, положень Закону України «Про нотаріат» у відповідній редакції, вчинення нотаріальних дій посадовою особою виконавчого комітету сільської ради, якою, в тому числі є його секретар, у випадку відсутності у населеному пункті нотаріуса, є здійсненням відповідним органом місцевого самоврядування (від імені якої діє її посадова особа) делегованих повноважень, наданих їм в силу прямої норми закону, з огляду на що Верховний Суд визнав безпідставними висновки судів попередніх інстанцій, які визнали заповіт недійсним у зв`язку з відсутністю рішення органу місцевого самоврядування про делегування секретарю повноважень з вчинення нотаріальних дій.

Зазначений правовий висновок був підтриманий Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 02.06.2021 у справі № 619/728/19-ц та від 08.07.2021 у справі № 660/1117/18.

Також, у вищевказаній постанові від 08.07.2021 у справі № 660/1117/18 Верховний Суд визначив, що матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 29.01.2024 у справі № 369/7921/21, законодавством не передбачено таких підстав для кваліфікації заповіту, посвідченого секретарем сільської ради, нікчемним, як відсутність рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладання на цю посадову особу вчинення нотаріальних дій, і відсутність вказівки в заповіті про місце народження заповідача. Це не впливає на форму заповіту та порядок його посвідчення. Протилежна кваліфікація буде базуватися на мотивах розширеного розуміння вимог до форми заповіту та порядку його посвідчення і порушить принцип свободи заповіту, оскільки він піддається правовій охороні й після смерті заповідача.

Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 397/1396/19, Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання заповіту недійсним, встановивши, що заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала її дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті.

Верховний Суд зазначив, що технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення.

Зазначена правова позиція раніше також була викладена і в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 604/136/18 та від 13.01.2020 у справі № 364/839/18.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до висновків, що доводи позивача щодо нікчемності спірного заповіту є безпідставними, так як вони повністю спростовуються наявним у матеріалах справи оригіналом заповіту, посвідченим секретарем Оленівської сільської ради Фастівського району Київської області за реєстровим № 3, та показами допитаних судом свідків, а також суперечать вимогами законодавства та зазначеними вище правовими висновками Верховного Суду, тому вимоги позивача про застосування наслідків нікчемності оспорюваного заповіту та визнання права власності за позивачем на спадкове майно не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевказаного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Отже, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Якщо ж суд встановить, що право або охоронюваний законом інтерес позивача дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору (сторона спірних правовідносин за конкретною позовною вимогою), суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за неповажності причин її пропущення, наведених позивачем. (Аналогічна правова позиція щодо вирішення питання позовної давності, яка є сталою, міститься у численних постановах Великої Палати Верховного суду, зокрема, від 18.01.2023 у справі №488/2807/17, від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20.)

А отже, так як судом було відмовлено у задоволенні позову по суті, то немає підстав для застосування вимог позивача позовної давності.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на відмову в позові судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 37 Закону України «Про нотаріат», п.п. 17, 24 Порядку посвідчення заповітів і доручень, прирівнюваних до нотаріально посвідчених, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 № 419, ст.ст. 15, 16, 1217, 1223, 1233, 1234, 1251, 1257, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Фастівська міська рада, про застосування наслідків нікчемності заповіту та визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Фастівська міська рада, , адреса: 08500, Київська обл., місто Фастів, площа Соборна, 1.

Повний текст рішення виготовлений 13 вересня 2024 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ