УХВАЛА

12 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 333/9021/21

провадження № 61-12014ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2024 року за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поділу майна подружжя від 29 серпня 2014 року, договору дарування від 29 серпня 2014 року та договору дарування від 18 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поділу майна подружжя від 29 серпня 2014 року, договору дарування від 29 серпня 2014 року та договору дарування від 18 лютого 2019 року.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про забезпечення позову в справі.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2024 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2024 року, в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 , відмовлено.

26 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 07 березня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 липня 2024 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України та пункту 9 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення - у випадках, встановлених законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зроблено правовий висновок про те, що з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. Це обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.

Отже, оскарження ухвали суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову, після її перегляду в апеляційному порядку, у статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень у касаційному порядку, не передбачено.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи викладене, ухвала Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 07 березня 2024 року та постанова Запорізького апеляційного суду

від 23 липня 2024 рокуне підлягають касаційному оскарженню у зв`язку з відсутністю пункту 4 частини першої статті 353 ЦПК України у переліку оскаржуваних ухвал за пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

Керуючись пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 07 березня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 23 липня 2024 року за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору поділу майна подружжя від 29 серпня 2014 року, договору дарування від 29 серпня 2014 року та договору дарування

від 18 лютого 2019 року.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська