Справа № 308/7237/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді - Крегул М.М..,

при секретарі судового засідання - Микуланинець О.І..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою адвоката Шевченко Вікторії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до відповідача-1: ОСОБА_2 , відповідача-2: ОСОБА_3 , відповідача-3: ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Шевченко В.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що Позивач є власником житлового будинку, та земельної ділянки , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

30.03.2023 року між позивачем ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_5 , було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , яка її раніше належала на підставі приватної власності відповідачу ОСОБА_5 .

Право власності на будинок за зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 31677507 від 13.10.2010 року січня 2016 р.

Право власності на земельну ділянку зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 320109830 від 12.01.2023 року 29 січня 2016 р.

У зв`язку із збереженням за колишніми членами сім`ї права користування житловим будинком та реєстрації їх проживання за вищевказаною адресою, так яка житловий будинок та земельна ділянка згідно договору купівлі-продажу не належить, а добровільно змінити реєстрацію свого місця проживання відмовляється.

З урахуванням наведеного позивач просить суд визнання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком та зняття їх з реєстрації з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.05.2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак від його представника адвоката Шевченко В.С. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання також не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, при цьому, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі та зазначили, що позовні вимоги підтримують.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у відповідності до договору Купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 30.05.2023 року посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області Гецянин І.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1270 слідує, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 продала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 житловий будинок з прибудовою, з належними до нього надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею, 0,1000 га, кадастровий номер :03:001:0019, місце розташування АДРЕСА_1 .

Проте, відповідно до копії паспорта відповідача ОСОБА_4 та довідки Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області № 308/7237/24 від 23.05.2024 року слідує, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у вказаному будинку за адресою АДРЕСА_1 .

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав і інтересів визначені у статті 16 ЦК України, і такий перелік не є вичерпним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також перераховані конкретні способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України).

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені у статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише за підстав, передбачених законом.

Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У частині першій статті 402 ЦК України вказано, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, згідно ч.1 статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно положення ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб і будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак, за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Оскільки відповідачі не є членами сім`ї позивача і зареєстровані у спірному будинку з позивачем, то такі можуть втратити право на користування житлом з підстав захисту права власності (статті 383, 391 ЦК України).

У постановах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі N 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі N 753/481/15-ц (провадження N 6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі N695/2427/16-ц, (провадження N 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі N523/12186/13-ц (провадження N 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Крім того, згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом, з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 30.05.2023 року.

Як встановлено з долученої позиачем відовіді Чопської міської ради на запит від 26.12.2023р. за № 03-26/3554 - ОСОБА_2 , : ОСОБА_3 ,: ОСОБА_4 зареєстровані та проживають а адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачі є зареєстрованими у спірному будинку, при цьому не проживають в ньому.

Із змісту позовної заяви слідує, що реєстрація відповідачів у спірному будинку належному позивачеві на праві приватної власності порушує права останньої передбачені ст. ст. 317, 119, 121 ЦК України.

Так, стаття 7 Закону України № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Як убачається з вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, задоволення позову власника про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

З огляду на викладене, оцінивши докази по справі в їх сукупності, враховуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 3633, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 228, 229, 247, 258, 259, 263- 265, 273, 279, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 401-406 ЦК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Шевченко Вікторії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до відповідача-1: ОСОБА_2 , відповідача-2: ОСОБА_3 , відповідача-3: ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням -житлоим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням -житлоим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням -житлоим будинком за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути солідарно з відповідача -1 ОСОБА_2 , відповідача-2: ОСОБА_3 , відповідача-3: ОСОБА_4 , сплачений позивачем судовий збір у сумі 3633, 60 грн

В решті вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання та реєстрація: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Представник позивача Шевченко Вікторія Сергіївна , місце проживання та реєстрація: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: )

Відповідач 1 : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , місце проживання: за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_2 .

Відповідач 3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, який зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_3 .

Відповідач 3: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання: за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення виготовлено 12.07.2024 року о 15 год. 15 хв.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Крегул