РІШЕННЯ

Іменем України

10.09.2024 Справа №607/13120/24 Провадження №2/607/2876/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,

представника позивача адвоката Заплітної І.А.,

представника відповідача адвоката Матуса Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини,

УСТАНОВИВ:

13.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 09.06.2022 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте шлюб між сторонами існує лише формально, оскільки сторони на даний час не проживають разом та не ведуть спільне господарство, а сімейні стосунки між сторонами фактично припинені.

Також позивач вказала, що неповнолітня дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. При цьому відповідач не бере участі у вихованні дитини. Позивач не має можливості самостійно та в повному обсязі забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини, розвиток її творчих та пізнавальних здібностей, вартість харчування та одягу. Домовленість щодо утримання сина між сторонами не досягнута, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дитини.

При цьому відповідач неофіційно працевлаштований та отримує високий дохід, майновий стан відповідача є достатнім. На утриманні у відповідача також перебуває його дочка від першого шлюбу.

Натомість позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за спільною дитиною сторін, унаслідок чого не має можливості працевлаштуватись та самостійно утримувати себе матеріально і забезпечувати свої потреби.

За таких підстав позивач просить: 1) розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 09.06.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складений актовий запис № 1005; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 13.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття; 3) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 13.06.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

18.06.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 09.07.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи.

09.07.2024 судове засідання відкладене на 26.08.2024 у зв`язку із неявкою учасників справи.

26.08.2024 судове засідання відкладене на 10.09.2024 у зв`язку із неявкою учасників справи.

04.09.2024 через канцелярію Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області представники сторін подали заяву про затвердження мирової угоди. 10.09.2024 усною ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, заява про затвердження мирової угоди залишена без розгляду з підстав її непідтримання та відкликання представниками сторін.

У судовому засіданні 10.09.2024 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Матус Т.А. позов визнав частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу між сторонами та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання у розмірі 3000 грн щомісячно, а також аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000 грн щомісячно.

У судовому засіданні 10.09.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Заплітна І.А. підтримала позов в тій частині, яка визнавалась стороною відповідача. Просила розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн щомісячно.

У судове засідання 10.09.2024 сторони не з`явилися, однак приймають участь у судовому процесі через своїх представників.

Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Суд установив, що 09.06.2022 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, про що Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) складений актовий запис № 1005. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_5 . Указане підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

У даному шлюбі народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Так, відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналогічний принцип добровільності шлюбу закріплений і в ст. 51 Конституції України. При цьому згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу.

Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу, позивач послалась на те, що шлюб між сторонами існує лише формально, оскільки сторони на даний час не проживають разом та не ведуть спільне господарство. Сімейні стосунки між сторонами фактично припинені.

Такі обставини повністю визнав у судовому засіданні представник відповідача та не заперечував проти їх існування.

Відтак, ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін та їхньої дитини.

Також суд встановив, що дитина сторін проживає з позивачем. Такі обставини визнавались та не заперечувались учасниками справи у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Так, в обґрунтування позовних вимог про стягнення аліментів позивач зазначила, що домовленість щодо утримання дитини між сторонами не досягнута, а відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини у розмірі, достатньому для забезпечення її потреб. Також дитина потребує оновлення звичайного щоденного одягу, іграшок тощо. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дитини, її фізичного та духовного розвитку.

Указане є підставою для стягнення з відповідача аліментів відповідно до рішення суду.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Так, мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні.

Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 2563 грн.

Суд приймає до уваги, що відповідач не заперечував, що має фінансову можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 3000 грн щомісячно.

Також суд враховує, що відповідач є працездатним, стан його здоров`я є задовільним.

При цьому згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав ОСОБА_2 на праві власності належить земельна ділянка, яка перебуває в користуванні іншої особи на підставі договору оренди (а.с. 45-46).

За таких обставин, приймаючи до уваги необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку та рівний обов`язок батьків утримувати дитину, з урахуванням визнання відповідачем позову суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня дитини сторін аліменти у розмірі 3000 грн щомісячно.

Щодо стягнення аліментів на утримання дружини суд зазначає таке.

Так, правовідносини щодо утримання дружини у разі проживання з нею дитини регулюються главою 9 СК України, яка, зокрема передбачає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного (ст. 75 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Положенням ст. 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таке право є особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Таким чином сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 712/4702/19.

Так, в обґрунтування позовних вимог у цій частині позивач зазначила, що у зв`язку з доглядом за спільною дитиною сторін потребує матеріальної допомоги відповідача, посилаючись, зокрема на необхідність здійснювати догляд за дитиною та неможливість у зв`язку із цим працювати та отримувати дохід.

З урахуванням викладеного вище висновку Верховного Суду суд вважає доведеними ті обставини, що позивач має право на утримання від відповідача до досягнення трирічного віку спільною дитиною сторін.

Також суд приймає до уваги, що відповідач не заперечував, що має фінансову можливість щомісячно сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 3000 грн щомісячно.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1211,20 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджується квитанцією ПН № 55 (платіж № ) від 12.06.2024 (а.с. 1). Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету.

Також якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 605,60 грн, а інші 50 відсотків судового збору у сумі 605,60 грн необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 4, 76-82, 89, 133, 141, 142, 206, 259, 263-265, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 09.06.2022 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що складений актовий запис № 1005.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 13.06.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 13.06.2024 і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судові витрати у виді судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, сплачений при поданні позову відповідно до квитанції ПН № 55 (платіж № ) від 12.06.2024, за такими реквізитами: Одержувач: Гук в Тернопільській області; ; Розрахунковий рахунок: UA0019751; МФО банку: 0; Назва банку: Казначейство України (ел. адм. подат.); Платник: ОСОБА_1 ; ІПН (ідент.код): НОМЕР_3 ; Адреса платника: Загороди буд. 213; Призначення платежу: 101; ; ОСОБА_6 ; СУДОВИЙ ЗБІР ЗА ПОЗОВОМ, ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИМ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛ.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Заплітна Ірина Анатоліївна, місцезнаходження: вул. Микулинецька, буд. 101А, м. Тернопіль.

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Представник відповідача: адвокат Матус Тарас Анатолійович, місцезнаходження: вул. За Рудкою, буд. 33, офіс 702, м. Тернопіль.

СуддяІ. В. Марциновська