Справа № 544/1772/24
пров. № 2-о/544/153/2024
Номер рядка звіту 16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 вересня 2024 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Костенко Т.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

у с т а н о в и в :

Заявниця звернулася до Пирятинського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, у якій зазначила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з повномаштабним вторгненням Російської Федерації була вимушена змінити місце проживання та наразі являється внутрішньо переміщеною особою. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце смерті - Луганська обл., м. Сєвєродонецьк.

Про смерть сина вона дізналася від своєї доньки - ОСОБА_3 , якій зателефонувала сусідка сина ОСОБА_4 та повідомила, що 23.12.2022, здійснюючи обхід в під`їзді, виявила померлим її сина, про що повідомила відповідні служби. ОСОБА_4 проживала в одному будинку з її сином за адресою: АДРЕСА_2 . Син проживав та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_3 , на п`ятому поверсі. Копії документів про смерть представники влади так званої «лнр» відмовилися надати ОСОБА_4 , так як вона не була родичкою померлого.

ОСОБА_4 повідомила, що відповідні служби зафіксували ненасильницьку смерть у зв`язку із зупинкою серця, син похований на місцевому цвинтарі міста Сєвєродонецька в селищі Воронове. Також нею складено акт про смерть.

Донька заявниці ОСОБА_3 30.07.2024 звернулася до поліції із заявою про смерть її рідного брата, про що внесені відомості в ЄРДР за № 0001431.

Реєстрація факту смерті та отримання свідоцтва про смерть необхідні для вчинення подальших юридично значимих дій, в тому числі для вирішення питання щодо оформлення спадщини.

Просила встановити факт смерті громадянина України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Місце смерті - Луганська обл, м. Сєвєродонецьк.

Заявниця ОСОБА_1 підтвердила викладені у її заяві фактичні обставини. Просила задовольнити заяву про встановлення факту смерті її сина ОСОБА_2 , який помер від хвороби серця на окупованій території України, з огляду на те, що факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до закону.

Представник заінтересованої особи відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу, проти вимог заяви не заперечує.

Судом в порядку ст. 90, 230 ЦПК України для встановлення фактичних даних були допитані свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила, що померлий ОСОБА_2 є її рідним братом, який проживав в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Після повномаштабного вторгненням Російської Федерації, вона з мамою була вимушена виїхати з міста та змінити місце проживання, а брат залишився проживати у АДРЕСА_1 . Зв`язок з братом вони втратила, а в липні 2023 їй зателефонувала його сусідка ОСОБА_4 , яка повідомила, що брат помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і був похований на місцевому цвинтарі. Так як всі його родичі виїхали з окупованої території, документи про його смерть стороннім особам не видавали і вони також не мають змоги їх отримати.

Свідок ОСОБА_4 пояснила суду, що до липня 2023 року проживала на окупованій території у АДРЕСА_4 . В їх під`їзді залишилося проживати троє осіб, у тому числі і ОСОБА_2 . Роблячи обхід під`їзду зранку 23.12.2022, вона піднялася на п`ятий поверх, де проживав ОСОБА_2 , постукала у двері квартири АДРЕСА_3 , їй ніхто двері не відчинив. Двері були не зачинені, вона зайшла в квартиру та виявила ОСОБА_2 на підлозі без ознак життя. Вона повідомила про це відповідні служби, які зафіксували смерть ОСОБА_2 та провели його поховання. Документи про смерть їй не видали, оскільки вона не є родичкою померлого. Як тільки в неї з`явився зв`язок з родичами померлого, вона їм повідомила про його смерть. Останній раз вона бачила ОСОБА_2 за два тижні до його смерті, він скаржився на біль у серці та просив у неї ліки.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам.

Заслухавши заявницю, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

За правилами п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Заявник ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19.04.2024 повторно відділом реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 439 від 06.04.1976 (а.с.15).

04 квітня 2022 року ОСОБА_1 видано довідку переселенця № 1622-, згідно з якою її зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_1 (а.с.5). За вказаною адресою був зареєстрований і проживав її син ОСОБА_2 (а.с.16-17).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для реєстрації та отримання свідоцтва про смерть свого сина.

Відповідно да актуальної редакції Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією...» Сєвєродонецька міська територіальна громада є тимчасово окупованою територією і внесено до відповідного Переліку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.

Заявник не має документа встановленої форми про смерть сина, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту смерті.

На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території заявник будь-яких медичних документів не надала. Обставини смерті останнього у судовому засідання підтвердила свідок ОСОБА_4 , яка безпосередньо виявила ОСОБА_2 без ознак життя за місцем його проживання та склала про це акт (а.с.24).

Окрім цього, заявником надані фотографії з місця поховання ОСОБА_2 (а.с.18). ОСОБА_3 30.07.2024 звернулася до поліції із заявою про смерть її рідного брата ОСОБА_2 , про що внесені відомості в ЄРДР за № 0001431 (а.с.25).

У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

При цьому суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими для заявника, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів та засобів доказування не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Заявник для збору відповідних доказів, вочевидь, не може без ризику для власного життя та здоров`я відвідати м. Сєвєродонецьк, яке наразі є тимчасово окупованим.При цьому суд не знаходить вагомих підстав ставити під сумнів відомості, зазначені в заяві, та повідомлені заявником, про встановлення факту смерті з огляду на те, що заяву подано матір`ю померлої особи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації заявником своїх прав, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне встановити факт смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Сєвєродонецьку Луганської області .

Згідно абз. 1 ч. 4 ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 258, 259, 264, 265, 315-319, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , який померІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Сєвєродонецьк Луганської області.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Суддя О.О.Сайко