КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/9130/24

12 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Одинцової Валерії Ігорівни на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Волчка А.Я. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

У травні 2024року представник заявника звернувсядо Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що заявник з ОСОБА_2 перебувають у шлюбі та виховують трьох неповлітніх дітей, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказує на те, що дити проживають разом з заявником та його дружиною, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області.

Окрім того, відповідно до довідки з Гореницькогно ліцею Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області ОСОБА_5 навчається в Гореницькому ліцеї Білогородськогї сільської ради Бучанського району Київської області з 01 вересня 2015 року. За час навчання в закладі освіти вітчим ОСОБА_6 , ОСОБА_1 відвідує батьківські збори, спілкується з вчителями, постійно цікавится шкільним життям та навчанням дитини.

Вказує на те, що встановлення факту утримання трьох неповнолітніх дітей є важливим для заяника, оскільки від нього залежить виникнення та/або зміна ряду його особистих майнових прав, а також впливатиме на права та інтереси дітей та інших членів сім`ї, зокрема багатодітним сім`ям надається ряд пільг.

Також заявник просить встановити факт утримання трьох неповнолітніх дітей з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізаціх на підставі абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З огляду на вище викладене просив суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме утримання ОСОБА_1 трьох дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 28 червня 2024 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Одинцова Валерія Ігорівна подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року та справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції відносно того, що в даному випадку наявний спір про право, оскільки на думку апелянта в даному випадку у заявника не виникло жодного спору про права.

Вказує на те, що незалучення територіального центру комплектування та соціальної підтрики до участі у розгляді даної справи не є підставою для відмови у відкритті провадження, оскільки заінтересована особа може біти залучена в процесі судового розгляду.

Зазначає, що встановлення факту утримання заявником трьох дітей віком до 18 років є фактом, що породжує юридиний наслідок, тобто від нього належить виникнення особистого права заявника.

Ухвалою Кивського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року клопотання представника заявника ОСОБА_1 адвоката Одинцової Валерії Ігорівни про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалено проводити судове засідання в цивільній справі за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Одинцової Валерії Ігорівни на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, що відбудеться в приміщенні Київського апеляційного суду: 03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А, в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». Особиста інформація профілю ІНФОРМАЦІЯ_10.

Задовольняючи клопотання представника заявника ОСОБА_1 адвоката Одинцової Валерії Ігорівни колегією суддів було попереджено заявника, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

В судове засідання 12 вересня 2024 року з`явився представник заявника ОСОБА_1 адвокат Одинцова Валерія Ігорівна, проте у зв`язку з технічними збоями в роботі програмного забезпечення «EasyCon» провести судове засідання в режимі відеоконференції невбачалось можливим.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, а тому колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області. Після шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 видане виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , батьками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 видане виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво- Святошинського району Київської області.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась ОСОБА_5 , батьками якої є ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 видане виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області.

Відповідно до довідки Білогородської сільської ради Бучанського району Київської області від 30 квітня 2024 року № 22 ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними проживать та перебувають на його утриманні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Відмовляючи у відкритті провадження справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення суд першої інстанції посилався на те, що встановлення факту перебування на утриманні дітей заявнику необхідно для подальшого вирішення правового спору з приводу наявності чи відсутності підстав для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку з чим у заявника фактично виникає спір з органом, який вирішує питання надання відстрочки від призову на військову службу, що виключає можливість розгляду поданої заяви в порядку окремого провадження. Також суд першої інстанції зазначив, що вимоги заяви слід розглядати в межах позовного, а не окремого провадження.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

За змістом ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1ст. 5 ЦПК України).

Слідуючи принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Порядок пред`явлення позову регламентований ст. 184 ЦПК України.

Підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені в ст. 186 ЦПК України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України визначено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, а саме: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто, від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян.

Вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, поданої у порядку окремого провадження, встановлені у ст. 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

З матеріалів справи вбачається, що метою звернення заявника із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для вирішення питання про право на відстрочку від призову під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як чоловіком, на утриманні якого перебуває троє дітей віком до 18 років.

Суд першої інстанції зазначив, що з урахуванням мети звернення заявника із зазначеною вище заявою спір повинен розглядатися в позовному провадженні.

Відмовляючи у відкритті провадження в цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту поданої заяви заявлені вимоги про встановлення факту не є безспірними і пов`язані із вирішенням спору про право, а отже у відкритті провадження необхідно відмовити.

Однак, при цьому суд першої інстанції не встановив і не зазначив, з яким конкретно органом чи особою у заявника виник спір та в чому він полягає.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ч. 1 ст. 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» («Белле проти Франції») Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, не встановивши внаслідок неналежного дослідження доказів фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при вирішенні питання чи вбачається із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення спір про право, суди повинні встановити між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним, та в разі встановлення такої обставини, відмовити у відкритті провадження або залишити заяву без розгляду.

Суд першої інстанції не був обмежений можливістю встановити відповідну обставину також в оскаржуваній ухвалі, однак, помилково відмовив у відкритті провадження, не з`ясувавши між ким конкретно існує спір та обмежився загальною фразою із припущенням про його наявність.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно вимог ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника заявника ОСОБА_1 адвоката Одинцової Валерії Ігорівни підлягає задоволенню, а ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 - 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Одинцової Валерії Ігорівни задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 травня 2024 року скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року

Головуючий: Судді: