Справа № 523/7721/23
Провадження №2/523/1371/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючої судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 17 в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу № 523/7721/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яким просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію у розмірі 91 128,00 грн. вартості частки спадкового майна за адресою: АДРЕСА_1 , розміром 7,16 кв.м., а також судові витрати.

Обґрунтовуючи вимоги поданого позову вказує на те, що вона є власницею 2/3 частини спадкового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 86.2 кв.м. Право власності на 2/3 частини будинку вона набула в порядку спадкування, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2019 року, виданого Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса.

15.10.2019 року, державним реєстратором Сурай Дар`єю Юріївною, Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області за реєстраційним номером 101 було зареєстровано, як окремий об`єкт нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,3 кв.м., з закриттям Розділу № 101 (за яким був зареєстрований Спадковий будинок). Підставою для державної реєстрації був висновок щодо технічної можливості виділу, серія та номер: 08-10-1с/2019, виданий 08.10.2019р., видавник: ПП «УКРЕЛТРАНС», довідка про резервування поштової адреси та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 3-323, від 20.06.2019 року, виданого Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса.

Її сестра ОСОБА_2 , є власницею 1/3 частини Спадкового будинку. Право власності на 1/3 частини Спадкового будинку Відповідач набула в порядку спадкування за законом, згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 року № 523/2845/21. Також згідно зазначеного рішення, судом виділено ОСОБА_2 , 1/3 частку житлового будинку під АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок літ. А, загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., сарай літ. В, вбиральня літ. Д, огорожа 1 в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером цього об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Відповідачем ОСОБА_2 22.02.2023 року, державним реєстратором Петростянц Артуром Саркісовичем, Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області за реєстраційним номером 100 було зареєстровано, як окремий об`єкт нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 35,9 кв.м. Підставою для державної реєстрації є рішення суду, серія та номер 523/2845/21, виданий 31.10.2022 року, видавник Суворовський районний суд м. Одеси та висновок щодо технічної можливості виділу в натурі об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 17/03, виданий 22.03.2021р., видавник: ФО-П Топалова С.О.

Тобто, вони, як співвласники майна, яке було у їх спільній частковій власності, згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 року № 523/2845/21 та висновку щодо технічної можливості виділу в натурі об`єкту нерухомого майна, розділили Спадковий будинок у натурі та виділили його в два окремих об`єктів нерухомого майна, а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,3 кв.м. (за Позивачем) та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 35,9 кв.м. (за Відповідачем).

Однак, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2019 року, виданого Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса, вона є власником 2/3 частки домоволодіння під АДРЕСА_2 , що в цілому складається з одного житлового будинку загальною площею 86,2 кв.м. ( Спадковий будинок), тобто її належить ідеальна частка Спадкового будинку у розмірі 57,46 кв.м, що складає 2/3 частки від 86,2 кв.м., а Відповідач, в свою чергу, згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 року № 523/2845/21, є власником 1/3 частки домоволодіння під АДРЕСА_2 , що в цілому складається з одного житлового будинку загальною площею 86,2 кв.м., тобто Відповідачу належить ідеальна частка Спадкового будинку у розмірі 28,74 кв.м.

У зв`язку з технічною неможливістю одержання нею у натурі майна, що відповідає його ідеальній частці, відповідач ОСОБА_2 зареєструвала в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно на 7,16 кв.м. більше Спадкового будинку, ніж їй належить у порядку спадкування за рішенням суду, а вона відповідно втратила можливість користуватись, володіти і розпоряджатись частиною своєї ідеальної частки Спадкового будинку у розмірі 7,16 кв.м.

Згідно Звіту про оцінку майна № 2029/22, а саме: житлового будинку загальною площею 86,2 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який складений 15.12.2022 року ФОП ОСОБА_3 , ринкова вартість об`єкту оцінки (Спадкового будинку ) складає 1 097 100,00 грн. (1/3 частка будинку - 365 700,00 грн., 2/3 частки будинку - 731 400,00 грн.), з чого вбачається, що вартість 1 кв.м. спадкового будинку складає 12 727,38 грн., а сума втрачених нею 7,16 кв.м. складає 91 128,00 грн.

09 березня 2023 року, її представником - адвокатом Петренко Г.В., на адресу відповідача була направлена претензія-вимога від 07.03.2023 року, з проханням протягом 20 календарних днів з моменту отримання претензії перерахувати на її рахунок грошової компенсації вартості частки Спадкового будинку у розмірі 91 128,00 грн. Зазначена претензія була отримана відповідачем 10.03.2023 року, але будь-якої відповіді отримано не було, як і грошової компенсації вартості.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 травня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Протягом розгляду справи, судові засідання відкладались: у зв`язку із відсутністю доказів повідомлення відповідача по справі; у зв`язку із закриттям підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті; у зв`язку із повітряною тривогою та відсутністю в суді світла.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Представник позивача - адвокат Петренко Г.В. надала до суду заяву в якій просила розглядати справу у їх з позивачем відсутність, задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, в порядку статей 128, 130 ЦПК України, рекомендоване повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що судом розцінюється як належне повідомлення. Така позиція суду відповідає судовій практиці з розгляду аналогічних спорів: Постанови Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі №760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі №760/17314/17). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду остання не подавала.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2019 року, виданого Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна ОСОБА_4 , є

- її онука ОСОБА_1 , у тому числі з урахуванням 1/3 частки у спадщині, від якої відмовилася інша спадкоємиця за заповітом ОСОБА_5 , в 2/3 частках;

- її син ОСОБА_6 , в 1/3 частці;

- спадщина складається з домоволодіння під АДРЕСА_2 , що в цілому складається з одного житлового будинку під літ «А», житловою площею 60,2 кв.м., загальною площею 86,2 кв.м., з надвірними спорудами: літня кухня під літ. «Б», сараї під літ. «В, Г», вбиральня під літ «Д», огорожа №1-5, I вимощення.

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу: 171087100, дата державної реєстрації 20.06.2019 року, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 2/3 частки домоволодіння, загальною площею 86,2 кв.м., житловою площею 60,2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно Висновку ПП «УКРЕЛТРАНС» від 08.10.2019 року, серія та номер: 08-10-1с/2019, зробленого на замовлення позивача ОСОБА_1 , щодо технічної можливості виділу в натурі 2/3 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , об`єкт нерухомого майна складається з: житлового будинку літ «А» загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., літня кухня літ. Б, сарай літ «Г», мостіння I, огорожа №1-3. Зроблено висновок, що за технічними показниками об`єкт нерухомості може бути виділено в натурі в самостійний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним реєстратором Сурай Дар`єю Юріївною, Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області за реєстраційним номером 101, було зареєстровано, як окремий об`єкт нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., з закриттям Розділу № 101 (за яким був зареєстрований спадковий будинок).

Підставою для державної реєстрації був висновок щодо технічної можливості виділу, серія та номер: 08-10-1с/2019, виданий 08.10.2019р., видавник: ПП «УКРЕЛТРАНС», довідка про резервування поштової адреси та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 3-323, від 20.06.2019 року, виданого Суворовською державною нотаріальною конторою у м. Одеса.

Згідно Висновку ФОП ОСОБА_7 від 22.03.2021 року щодо технічної можливості виділу в натурі об`єкта нерухомого майна, зробленого на замовлення відповідача ОСОБА_2 :

- в користуванні ОСОБА_2 знаходиться 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами: житловий будинок (літ. А) загальною площею 35,9 кв.м. та житловою площею 15,6 кв.м., сарай (літ.В), вбиральня (літ.Д), огорожа I;

- 1/3 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок (літ А) загальною площею 35,9 кв.м. та житловою площею 15,6 кв.м., сарай (літ.В), вбиральня (літ.Д), огорожа I може бути виділено в натурі.

Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 року № 523/2845/21:

- визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку під АДРЕСА_2 в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- виділено ОСОБА_2 1/3 частку житлового будинку під АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок літ А, загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., сарай літ «В», вбиральня літ «Д», огорожа 1 в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером цього об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , державним реєстратором Петростянц Артуром Саркісовичем, Раухівської селищної ради Березівського району Одеської області за реєстраційним номером 100 було зареєстровано, як окремий об`єкт нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 35,9 кв.м. Підставою для державної реєстрації є: рішення суду, серія та номер 523/2845/21, виданий 31.10.2022 року, видавник: Суворовський районний суд м. Одеси та висновок щодо технічної можливості виділу в натурі об`єкта нерухомого майна, серія та номер: 17/03, виданий 22.03.2021р., видавник: ФО-П Топалова С.О.

Предметом позову ОСОБА_1 , є вимоги про стягнення грошової компенсації частки будинку із іншого співвласника ОСОБА_2 .

Суд виходить із того, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 2 ст. 356 ЦК України).

Співвласникам належать право володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Зазначені правомочності співвласники об`єкта права спільної часткової власності відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України повинні здійснювати за взаємною згодою.

Співвласнику надається право самостійно розпоряджатися своєю часткою у спільній частковій власності. Однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділ у натурі частки із спільного майна.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Відповідно до ч. 4 ст. 364 Цивільного кодексу України, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Разом з тим, за положеннями ст. ст. 21, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення ч. 3 ст. 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності.

Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивач у частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Отже при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки будинку, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 19.06.2019 року у справі №752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18).

При цьому, згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Отже, при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, яке знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

При цьому, суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, а обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки нерухомого майна, суду слід перевірити можливості сплати відповідачем такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 367 ЦК України).

Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Тому в подібних спорах виникає доцільність проведення відповідної експертизи щодо можливості виділення частки (09 березня 2023 року Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 296/1402/20, провадження № 61-9588св22 (ЄДРСРУ № 109491595).

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.

Якщо у результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.

Таке правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними зокрема у постанові КЦС від 01 червня 2020 року по справі № 640/15427/15-ц.

Суд зазначає, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2022 року по справі № 523/2845/21:

- визнано за ОСОБА_2 та виділено їй саме 1/3 частку житлового будинку під АДРЕСА_2 , а саме: житловий будинок літ А, загальною площею 35,9 кв.м., житловою площею 15,6 кв.м., сарай літ «В», вбиральня літ «Д», огорожа 1 в окремий об`єкт нерухомого майна з реєстрацією під окремим реєстраційним номером цього об`єкта в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується отримання ОСОБА_8 , внаслідок виділу, частки в майні саме у розмірі 1/3.

Рішення суду по справі № 523/2845/21 набрало законної сили, позивачем ОСОБА_1 не оскаржувалось, хоча вона мала статус відповідача по справі № 523/2845/21.

При цьому, суд зауважує на тому, що позивач ОСОБА_1 первісно перша зареєструвала право на окремий об`єкт нерухомого майна, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 44,6 кв.м., з закриттям Розділу № 101 (за яким був зареєстрований спадковий будинок), ще у 2019 році, фактично погодившись із таким варіантом виділу.

При цьому, згідно Висновку ПП «УКРЕЛТРАНС» від 08.10.2019 року, серія та номер: 08-10-1с/2019, зробленого на замовлення позивача ОСОБА_1 , технічно можливо було виділити в натурі об`єкт нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_2 . Предметом огляду експерта було 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями.

Таким чином, виділ частки позивача ОСОБА_1 відбувся не в договірному або судовому порядку, між співвласниками, зокрема в порядку ч.4 ст. 364 Цивільного кодексу України, а в одноособовому порядку.

Суд вважає за необхідне акцентувати на тому, що учасники судових процесів не завжди добросовісно користуються своїми правами, зловживаючи ними та використовуючи на шкоду інтересам інших осіб. Одним із різновидів такого зловживання є суперечлива поведінка сторін у процесі. Принцип заборони такої поведінки має назву «естопель». Останній прийнято поділяти на матеріальний та процесуальний: матеріальний естопель проявляється у суперечливій поведінці особи щодо її матеріальних прав (наприклад, коли особа спершу виконує договір, а потім оскаржує його дійсність).

На думку суду, в діях позивача ОСОБА_1 вбачається суперечлива поведінка.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_8 проводила виділ належної їй частки в майні, у розмірі 1/3 частки, вже у судовому порядку.

Суд констатує, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження обставин неможливості поділу (виділу) спірного майна в натурі між сторонами, в розмірі належних ним часток. Більш того, судом ОСОБА_2 виділено в натурі саме 1/3 частку.

З огляду на викладене, доводи позивача ОСОБА_1 з приводу отримання ОСОБА_2 частки в майні більше ніж 1/3 частка, спростовуються матеріалами справи, зокрема змістом рішення суду по справі №523/2845/21.

Відтак, суд вважає що вимоги позивача ОСОБА_1 позбавлені належного правового та доказового обґрунтування.

Керуючись ст. 259, 263-265, 268, 280, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки майна відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складений 13.09.2024 року, у зв`язку із перебуванням судді Далеко К.О. у відпустці з 13.08.2024 року по 12.09.2024 року включно.

Суддя К.О. Далеко