КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 753/20399/19

провадження № 22-ц/824/3065/2024

10 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т.І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Наталя Сергіївна про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року в складі судді Колесника О. М.,

встановив:

23.10.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Н. С. про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.

Посилався на ті підстави, що він був членом Садівничого товариства «Прибережний» та з дружиною користувався земельною ділянкою НОМЕР_1.

23 грудня 1999 року Київською міською радою було прийнято рішення №161-1/663 «Про приватизацію земельних садівничих товариств …».

На виконання вказаного рішення Головним управлінням земельних ресурсів КМДА було виготовлено та видано державний акт на право приватизаційної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , площею 0,0585 га, про що 23.11.2000 здійснено запис №90-2-06559 в Книзі записі державних актів на право приватної власності на землю.

Земельна ділянка отримала кадастровий номер :90:598:0012.

На вказаній земельній ділянці подружжям було збудовано житловий будинок.

Не погоджуючись з розмірами та межами переданої у власність земельної ділянки, кадастровий номер :90:598:0012, враховуючи той факт, що такі межі зачіпають права та інтереси осіб, з якими межує земельна ділянка, в 2010 році він звернувся до суду з позовом про визнання державного акту недійсним.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2010 року (справа №2-91/2010) позов задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку № НОМЕР_1 в садівничому товаристві «Прибрежний», розташовану на території м. Києва у Харківському районі площею 0,0585 га в межах згідно з планом, зареєстрований 23 листопада 2000 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №90-2-06559.

Зобов`язано головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) у місячний строк з моменту вступу рішення в законну силу організувати видачу ОСОБА_1 державного акта на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 у садівничому товаристві «Прибережний» розміром та в межах фактично зайнятої ним земельної ділянки.

Вказане судове рішення не оскаржувалось та набуло законної сили.

Разом з тим, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) не видало новий державний акт на право приватної власності на землю розміром та в межах фактично зайнятої ним земельної ділянки.

На початку 2019 року родич позивача, який був обізнаний з тим фактом, що державний акт на право приватної власності на землю був визнаний недійсним, запропонував продати йому земельну ділянку.

Позивач пристав на цю пропозицію. Була погоджена мінімальна ціна продажу земельної ділянки в розмірі 10 000 доларів США по курсу НБУ на час укладення договору.

22 квітня 2019 року він підписав договір купівлі-продажу земельної ділянки, який був зареєстрований в реєстрі за №727.

Кошти, визначені договором купівлі-продажу, в сумі 251 830 грн йому передані не були.

Він неодноразово просив відповідачку та її чоловіка передати йому кошти, визначені договором. Відповідачка не заперечує, але день передачі коштів щоразу відкладає.

За таких умов він був вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, а також те, що договір було укладено на підставі недійсного державного акта, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , нотаріально посвідчений 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н. С., реєстровий № 727.

Просив застосувати наслідки недійсності правочину, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0585 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , садове товариство «Прибрежний», цільове призначення якої: для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва сінокосіння і випасання худоби; вид використання земельної ділянки: для ведення садівництва; категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, кадастровий номер земельної ділянки: :30:598:0012 .

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року позов задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 22.04.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н. С. і зареєстрований у реєстрі за №727 недійсним.

Застосовано наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0585 га, розташованої в АДРЕСА_2 , у садовому товаристві «Прибрежний»; кадастровий номер земельної ділянки :30:598:0012.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 3 359 грн 10 коп. судового збору.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року залишено без задоволення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер (а.с.138).

24.10.2023 ОСОБА_3 подала апеляційну, в якій просить скасувати заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року та прийняти нове про відмову в задоволенні позову. Також просила залучити до справи ОСОБА_2 , яка є правонаступником ОСОБА_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на незаконність ухвали про перегляд заочного рішення, яка була прийнята за наслідками розгляду її заяви поза межами п`ятнадцятиденного строку, встановленого ч. 2 ст. 286 ЦПК України. Суд не повідомив її про дату, час і місце розгляду справи, а довідка про доставку SMS не є належним та допустимим доказом на підтвердження її виклику, оскільки заяви про таке інформування вона не подавала. Судом не вирішено питання правонаступництва позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підтвердження своїх доводів про незаконність та необґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції посилається на ті підстави, що суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі діяв усупереч вимогам ч. 6 ст. 187 ЦПК, оскільки не звернувся до відповідного органу реєстрації для надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, внаслідок чого вона була позбавлена права подати відзив на позовну заяву, заявити зустрічний позов тощо.

Суд не повідомляв її належним чином про розгляд справи.

Зазначала, що згідно витягів з державного земельного кадастру та державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,0585 га з кадастровим номером :30:598:0012 на час її продажу була зареєстрована за позивачем з 23.11.2000 року.

В матеріалах справи відсутні належні письмові докази на підтвердження скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки площею 0,0585 га з кадастровим номером :30:598:0012 за позивачем.

Оскільки на час укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_1 був обізнаний з рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2010 року у справі №2-91/2010, яким встановлена недійсність державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ №130701, виданого Київською міською радою 23.11.2000, на підставі якого земельна ділянка була відчужена за договором купівлі-продажу, вказана обставина не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Матеріалами справи та письмовими поясненнями приватного нотаріуса КМНО Кірюхової Н. С. підтверджено, що саме ОСОБА_1 з власної волі вчинив дії з відчуження за плату земельної ділянки із наданням нотаріусу копії недійсного державного акту на право приватної власності на землю, який за його заявою був виданий 18.12.2018 Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) із прикладеним актуального на час продажу Витягу з державного земельного кадастру.

Суд першої інстанції не надав в оскаржуваному судовому рішенні юридичної оцінки тим обставинам, що дії сторін договору купівлі-продажу земельної ділянки були добровільними, направленими на настання певних юридичних наслідків. При цьому наявність на дату вчинення правочину зареєстрованого права власності на земельну ділянку за позивачем свідчить про його право на цю земельну ділянку та його волю вільно нею розпоряджатися.

Позивачем не доведені, а судом не спростовані обставини не укладання і не виконання договору купівлі-продажу земельної ділянки внаслідок не досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов такого договору, зокрема через недійсність державного акту на землю. Тобто сам по собі факт того, що на час укладення спірного договору акт на право приватної власності позивача на таку земельну ділянку був визнаний недійсним, не може свідчити про недійсність всього договору купівлі-продажу.

Вважає доведеним факт недобросовісної поведінки позивача, який будучи обізнаним із обставинами недійсності державного акту на право приватної власності на землю, з власної волі вчинив дії на відчуження земельної ділянки.

Проте суд першої інстанції не поставив під сумнів добросовісність позивача, недобросовісність якого є очевидною і свідчить на її користь, натомість її добросовісність суд не встановлював, що підтверджується змістом оскаржуваного судового рішення.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 16.10.2020 у справі №910/12787/17.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 березня 2024 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.06.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Бойкініч Р. С. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що поведінка відповідача щодо неоскарження судового рішення протягом тривалого часу з лютого 2022 року по жовтень 2023 року може свідчити про її недобросовісність та зловживання своїми процесуальними правами.

Оскаржуючи заочне рішення суду першої інстанції через чотири роки відповідач належного обґрунтування поважності причин пропуску строку не надала та на обставини непереборної сили, які б виправдовували пропуск строку на апеляційне оскарження, не послалась.

Враховуючи те, що договір купівлі-продажу земельної ділянки вчинений на підставі недійсного державного акта, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що такий договір не породжує правових наслідків та є недійсним.

Звертає увагу, що Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) листом №05702-14986 від 10 листопада 2023 року повідомив про те, що за наявною у Департаменті інформацією на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2010 року у справі №1-91/2010 землевпорядною організацією «Стафед» виконувались роботи по виготовленню технічної документації із землеустрою зі складання державного акту на право приватної власності. Однак, документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку розміром та в межах фактично зайнятої ОСОБА_1 на підставі зазначеної технічної документації згідно з даними Міського земельного кадастру Головним управлінням станом на 31.12.2012 не реєструвалися та не видавалися.

В судовому засіданні 11.06.2024 представник ОСОБА_2 - адвокат Бойкініч Р. С. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Після оголошення в справі перерви в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не сповістив.

Інші учасники справи в судове засідання також не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2010 року (справа №2-91/2010) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю, виданий ОСОБА_1 на земельну ділянку АДРЕСА_1 площею 0,0585 га в межах згідно з планом, зареєстрований 23 листопада 2000 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 90-2-06559.

Зобов`язано головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) у місячний строк з моменту вступу рішення у законну силу організувати видачу ОСОБА_1 державного акта на право приватної власності на землю на земельну ділянку АДРЕСА_1 , розміром та в межах фактично зайнятої ним земельної ділянки.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 23 грудня 1999 року VI сесією XXII скликання Київської міської ради було прийнято рішення № 161-1/663 «Про приватизацію земельних ділянок садівничих товариств «Прибрежний», «Монтажник», «Будівельник-1», «Лілея Міжозерна», «Залізничний» та садового товариства «Ветеран» Харківського району».

Згідно Додатку до вказаного рішення ОСОБА_1 була передана у приватну власність земельна ділянка АДРЕСА_1 в садівничому товаристві «Прибрежний» площею 0,0609 га, після чого ОСОБА_1 було виготовлено державний акт на право приватної власності на землю - на земельну ділянку площею 0,0585 га в межах згідно з планом, розташовану на території АДРЕСА_2 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 90-2-06559.

Вказаний акт ОСОБА_1 не отримував, у зв`язку з чим державний акт знаходився у Головному управлінні земельних ресурсів КМДА.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 , на виконання вищевказаного судового рішення, новий державний акт на право приватної власності на землю на земельну ділянку АДРЕСА_1 , розміром та в межах фактично зайнятої ним земельної ділянки видано не було.

18 грудня 2018 року, у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 04.12.2018 , Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) надав засвідчену в установленому законом порядку копію державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ №130701, зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Київської міської ради за №90-2-06559 від 23. 11.2000 на території садового товариства "Прибрежний" на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:598:0012) на ім`я ОСОБА_1 (а.с.34, 35).

Право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку, кадастровий номер :90:598:0012, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 квітня 2019 року Кірюховою Н.С., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису про право власності: 31208902 (а.с.36).

Земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, про що на запит ОСОБА_1 12.04.2019 надано відповідний витяг (а.с. 37, 38).

22 квітня 2019 року між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0585 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , садове товариство «Прибрежний», кадастровий номер земельної ділянки :90:598:0012.

Відповідно до змісту вказаного договору, відчужувана земельна ділянка належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого Київською міською радою 23 листопада 2000 року, згідно рішення Київської міської ради від 23 грудня 1999 року №161-1/663. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №90-2-06559.

Право власності продавця зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 квітня 2019 року ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису про право власності: 31208902.

Земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, що підтверджується витягом №НВ-019 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 12 квітня 2019 року, згідно якого відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, не зареєстровані.

За взаємною згодою сторін продаж земельної ділянки вчиняється між сторонами за 251 830 грн, які покупець сплатила повністю продавцю до підписання цього договору. Підписання даного договору сторонами є підтвердженням факту повного розрахунку запродану земельну ділянку та відсутності будь-яких претензій фінансового характеру до покупця та передачі земельної ділянки покупцю ( п. 3 договору).

Сторони стверджують, що при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали значення та були свідомо приховані сторонами (п. 13 договору).

В нотаріально посвідченій заяві від 22.04.2019 ОСОБА_1 повідомив, що ним подано правдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії; подані ним документи не є недійсними та/або підробленими (а.с.48).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер ( а.с. 138 ).

Правонаступником ОСОБА_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 квітня 2019 року недійсним, ОСОБА_1 посилався на те, що не отримав визначені договором кошти в сумі 251 830 грн. Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку був визнаний судом недійсним. Правочин, що порушує публічний порядок, є нікчемним.

Ухвалюючи рішення про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 квітня 2019 року недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що він був вчинений на підставі недійсного державного акта (правовстановлюючого документа). Оскільки такий договір не породжує правових наслідків, до нього необхідно застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 .

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно зі статтями 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 не довів ту обставину, що внаслідок вчинення договору купівлі-продажу земельної ділянки на підставі державного акту, який було визнано недійсним, було порушено його права.

Як вбачається з матеріалів справи, саме ОСОБА_1 вчиняв дії, спрямовані на укладення спірного договору купівлі-продажу: 18.12.2018 отримав на своє звернення засвідчену в установленому законом порядку копію державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ №130701, зареєстрованого в книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Київської міської ради за №90-2-06559 від 23. 11.2000 на території садового товариства "Прибрежний" на АДРЕСА_2 (кадастровий номер :90:598:0012) на своє ім`я; надав вказаний державний акт з актуальним на час продажу земельної ділянки Витягом з державного земельного кадастру нотаріусу з метою укладення договору купівлі-продажу.

Дії ОСОБА_1 були добровільними та спрямованими на настання певного юридичного наслідку - укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки з відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 починаючи з 2010 року був обізнаний про існування судового рішення про визнання виданого на його ім`я державного акту недійсним та зобов`язання Головного управління земельних ресурсів видати новий державний акт на земельну ділянку розміром та в межах фактично зайнятої ним земельної ділянки, а також про те, що вказане судове рішення виконано не було, тобто фактично погодився з тим правовстановлюючим документом, який було ним отримано на підставі рішення Київської міської ради від 23 грудня 1999 року № 161-1/663, під час укладення договору купівлі-продажу підтвердив відсутність будь-якого обману чи свідомого приховування фактів, які б мали значення при його укладенні, повідомив, що ним подано правдиву інформацію щодо будь-якого питання, пов`язаного із вчиненням нотаріальної дії, а подані ним документи не є недійсними та/або підробленими.

За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , нотаріально посвідчений 22 квітня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н. С., та застосування наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 відсутні.

Щодо посилання в позовній заяві на нікчемність укладеного правочину з підстав порушення публічного порядку.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц зроблено висновок, що «нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Така позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).

Стаття 228 ЦК України визначає, що нікчемним є правочин, який порушує публічний порядок. Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочинами, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК України).

Отже, на відміну від положень частини першої статті 203 ЦК України, яка передбачає, що правочин не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, тобто актам, які регламентують приватноправові відносини, при вчиненні правочину, що порушує публічний порядок, відбувається перш за все порушення вимог актів, що закріплюють окремі елементи публічного порядку, такі як, зокрема, Конституція України, що в цілому не виключає того, що одночасно порушуються вимоги інших актів, що регламентують приватноправові відносини.

Правові підстави для висновку про нікчемність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 квітня 2019 року, як такої, що порушує публічний порядок, та для застосування до вказаного правочину наслідків нікчемності відсутні.

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги також в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині порушення строку розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення, про відсутність доказів належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду її заяви про перегляд заочного рішення та розгляд вказаної заяви без вирішення питання про притягнення до участі в справі правонаступника позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на те, що копію ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року ОСОБА_3 отримала лише 25.09.2023, доводи представника позивача про те, що подання нею апеляційної скарги лише 24.10.2023 свідчить про недобросовісність вказаної особи та зловживання нею своїми процесуальними правами є необґрунтованими.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 липня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Наталя Сергіївна про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13.09.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук