П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року м. Київ

Справа № 759/24049/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/5634/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М., Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Твердохліб Ю.О. 18 жовтня 2023 року у м. Київ, повний текст рішення складений 30 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю,

В С Т А Н О В И В

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням зміни предмету позову від 05 вересня 2022 року просив визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя, виділити із спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за вказаною адресою (т.1 а.с.3-,236-239).

Позов обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_1 08 серпня 2018 року було зареєстровано шлюб, в якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В травні 2020 року відповідач несподівано зібрала свої речі та переїхала від чоловіка разом з сином до своєї матері у м. Полтава.

Спроби примиритись та дійти до порозуміння, закінчувались невдало, ніхто не хотів йти на будь які компроміси. Тому шлюб між сторонами було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року.

За час спільного сімейного проживання сторони придбали нерухоме майно, яке складається з двох квартир: квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_2 належить сторонам на праві спільної часткової власності, їх право зареєстровано в установленому законом порядку, а тому при зміні позовних вимог позивачем не заявлено про її поділ.

Квартира АДРЕСА_1 придбана на ім`я відповідача, а тому позивач вважає, що належним способом захисту його інтересів має бути: визнання цієї квартири об`єктом спільної сумісної власності, виділення із спільної сумісної власності подружжя та визнання за кожним із них права власності на 1/2 її частину.

У січні 2022 року ( ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом про визнання майна особистою власністю, в якому просила визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_1 (т.1 а.с.132-141).

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві особистої власності належала квартира у АДРЕСА_3 , яка була відчужена за договором купівлі-продажу від 08 серпня 2019 року. Квартира АДРЕСА_1 була набута у власність на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2019 року і була придбана виключно за рахунок особистих грошових коштів, які вона отримала внаслідок продажу належної їй квартири у м. Полтава та особистих коштів. А отже вказана квартира є її особистою приватною власністю та не підлягає поділу так як не є спільним майном набутим у шлюбі з позивачем.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що на момент набуття спірної квартири ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 ; презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована; докази, надані ОСОБА_1 , не підтверджують придбання нею спірного нерухомого майна за особисті кошти, оскільки нею не надано належних та допустимих доказів спрямування зазначених коштів на придбання саме квартири АДРЕСА_1 ; враховуючи, що сторонами у серпні 2019 року була придбана ще одна квартира за адресою: АДРЕСА_4 частина якої належить ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку, що спірна квартира була набута у період шлюбу, джерелом її набуття були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, у інтересах сім'ї, відтак є спільним сумісним майном подружжя.

Не погодилась із вищевказаним рішенням ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, 08 серпня 2019 року нею була відчужена квартира у м. Полтава за ціною 592200 грн. В п. 6 цього Договору купівлі-продажу було зазначено, що майно, яке було предметом правочину не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою приватною власністю ОСОБА_1

13 серпня 2019 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 було зареєстровано право спільної часткової власності на квартиру у с. Крюківщина. Однак підставою для державної реєстрації права власності на дану квартиру були документи: договір на пайову участь у будівництві від 20 травня 2019 року та акт приймання-передачі квартири від 25 липня 2019 року. Тобто грошові кошти за вказану квартиру були внесені до продажу квартири у м. Полтава. Також враховуючи, що вказана квартири не була предметом позову, відповідач вважає, що обставини її придбання не мали враховуватись судом першої інстанції.

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1 за ціною 637500 грн. Матеріали справи містять докази про наявність особистих грошових коштів ОСОБА_1 , які були направлені на придбання квартири у м. Київ, а саме кошти отримані від продажу квартири у м. Полтава, кошти отримані від оренди квартири в м. Полтава протягом року до її відчуження, кошти отримані від продажу земельної ділянки. Вказані обставини не були спростовані позивачем в ході розгляду справи. Натомість позивач не мав фінансової спроможності протягом 2019 року придбати дві квартири загальною вартістю більше одного мільйона гривень.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні первісного позову - відмовити, а зустрічний позов - задовольнити.

Крім того, просить стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, а саме: витрати на судовий збір за подання зустрічного позову у розмірі 6375 грн; витрати на професійну правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції в розмірі 45100,00 грн; витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 6375 грн; витрати на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції в розмірі 42000,00 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Власюк Д.В. підтримали апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просили про її задоволення.

Представник позивача - адвокат Кудряшов О.Ю. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судовому засіданні апеляційного суд розглянуто клопотання сторони відповідача про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: світлин квартири за адресою: АДРЕСА_5 , Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу платника податків ОСОБА_1 за період 2022-2023 роки, копія договору № П-10-51 на пайову участь у будівництві укладеного 20 травня 2019 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , копія довідки про повну сплату пайового внеску згідно з договором на пайову участь у будівництві від 20 травня 2019 року № П-10-51, копія Акту приймання-передачі квартири від 25 липня 2019 року, копія рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року у справі №756/9318/20, Акт про відсутність доступу до житлового приміщення від 13 березня 2023 року, Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звернення ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення від 24 березня 2023 року та від 25 червня 2023 року. В якості поважних причин неподання цих доказів сторона відповідача вказувала на те, що обставини придбання квартири у с. Крюковщина не мали були предметом розгляду в суду першої інстанції, так як позивач змінив позовні вимоги і виключив вимогу про поділ цієї квартири, проте суд першої інстанції при ухваленні рішення врахував обставини придбання цієї квартири не дослідивши в повному обсязі обставини її придбання, а тому докази щодо придбання квартири у с. Крюковщина подані на усунення неповноти дослідження цих обставин. Інші докази подані з метою підтвердження обставин здійснення економічного та психологічного насилля відносно ОСОБА_1 ОСОБА_1 .

Пунктами 6, 7 ч. 2 с. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції, клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 18 квітня 2024 року клопотання задоволено, з огляду на те, що дійсно судом першої інстанції прийнято до уваги обставини придбання квартири у с. Крюковщина. Проте із зауваженням, що оцінка доказів у справі здійснюється апеляційним судом під час ухвалення рішення.

Також в ході розгляду справи апеляційним судом стороною відповідача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії заяви ОСОБА_1 від 19 серпня 2019 року про надання згоди на укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2019 року. Даний доказ поданий у зв`язку з посиланням сторони позивача в ході розгляду справи апеляційним судом на те, що згода позивача надана при укладенні цього договору свідчить про придбання майна у спільну сумісну власність.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 29 серпня 2024 року клопотання задоволено, з метою здійснення повного і всебічного з`ясування обставин справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.

Апеляційним судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

02 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_1 продала належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1000 га за адресою: Полтавська область, Ковалівська сільська рада, кадастровий номер :00:019:0076 за ціною 16440 (шістнадцять тисяч чотириста сорок) гривень (т. 1 а.с.70-71,156-161).

01 серпня 2018 року ОСОБА_1 був укладений договір оренди, за умовами якого вона передала в оренду ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_6 строком на один рік (т.1 а.с.73-75,162-164). На виконання умов вказаного договору, згідно журналу платежів, складеним сторонами цього договору ОСОБА_8 було сплачено ОСОБА_1 за період серпень 2018 - липень 2019 року 72000 грн (т.1 а.с.76,165).

08 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 08 серпня 2018 року. У зв`язку з реєстрацією шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 (т.1 а.с.12).

20 травня 2019 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 був укладений Договір № П-10-51 на пайову участь у будівництві, за умовами якого ОСОБА_1 та ОСОБА_1 прийняли участь у пайовому будівництві житлового багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_7 , шляхом внесення паю у будівництво будинку в обсязі 330650 (триста тридцять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень з метою отримання в майбутньому у власність однокімнатної житлової квартири № 51 , загальною площею 38,9 кв.м. у вказаному багатоквартирному будинку.

25 липня 2019 року ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , ОСОБА_1 підписали Акт приймання-передачі квартири, згідно з яким ОСОБА_1 та ОСОБА_1 отримали квартиру АДРЕСА_9 (т.2 а.с.211,219).

За даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності ОСОБА_1 , ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано 13 серпня 2019 року. Документами поданими для державної реєстрації були: акт приймання-передачі квартири від 25 липня 2019 року, договір на пайову участь у будівництві № П-10-51 від 20 травня 2019 року. Право власності визначено як спільна часткова власність, частки кожного із співвласників визначено по (т. 1 а.с.16-17,51-52, т.2 а.с.217-218).

Матеріали справи містять світлини, за твердженням відповідача квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.95-108).

08 серпня 2019 року ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого вона передала у власність ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_6 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Полтавського нотаріального округу Клімовою О.В. У п. 1 цього договору вказано, що квартира належить продавцю ОСОБА_1 на підставі договору міни, посвідченого 14 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Москівецем В.А. за реєстровим №3296, право власності зареєстровано 14 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Москівецем В.А.. Пунктом 2 договору визначено, що продаж зазначеної квартири провадиться за домовленістю сторін за 592200 (п`ятсот дев`яносто дві тисячі двісті) гривень (т. 1 а.с.63-66,152-155).

19 серпня 2019 року ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смірновою Т.М. Договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого вона набула у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_5 . У п.1.2. договору вказано, що квартира є загальною площею 49,1 кв.м. складається з двох житлових кімнат. Відповідно до п.п. 2.1 п.2 вказаного договору вартість квартири становить 637500 (шістсот тридцять сім тисяч п`ятсот) гривень. У п.п.5.5 цього договору вказано про наявність згоди чоловіка покупця ОСОБА_1 на купівлю квартири, що підтверджується його заявою, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А. від 19 серпня 2019 року (т.1 а.с.14-15,55-58,144-147).

Згідно із заявою від 19 серпня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирик О.А., ОСОБА_1 надав згоду своїй дружині ОСОБА_1 на купівлю, укладення та підписання Договору купівлі-продажу квартири за номером АДРЕСА_1 , визначаючи ціну та всі умови договору за власним розсудом. Нотаріусом йому роз`яснено, що згідно зі ст.ст. 60,65 СК України майно (в т.ч. гроші), яке набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю; володіння, користування і розпорядження одним із подружжя таким майном здійснюється за згодою другого з подружжя (т.3 а.с.42).

За даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 19 серпня 2019 року за ОСОБА_1 , форма власності приватна (т.1 а.с.142-143).

Матеріали справи містять світлини, за твердженням відповідача квартири АДРЕСА_1 , станом на час її придбання та станом на час розгляду справи апеляційним судом (т.1 а.с.172-180, т.2 а.с.185-200).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03 липня 2020 року (т.1 а.с.13).

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 листопада 2020 року у справі № 756/9318/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 (т.2 а.с.212-214).

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 листопада 2021 року у справі № 756/15010/21 розірваний шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_11 , зареєстрований 08 серпня 2018 року Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №618.

21 червня 2022 року ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » (т. 1 а.с.245).

13 березня 2023 року адвокатом Жадобіним В.І. за участю відповідача ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_13 складений Акт про відсутність доступу до житлового приміщення - квартири АДРЕСА_2 (т.2 а.с.215-216).

24 березня 2023 року та 25 червня 2023 року ОСОБА_1 здійснено звернення про вчинення кримінального правопорушення, а саме щодо відсутності у неї доступу до належної їй на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_2 (т.2 а.с.224-229).

Що стосується доходів сторін у справі то матеріали справи місять наступні дані.

За даними Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві у період 2018-2019 роки ОСОБА_1 мав дохід - додаткове благо АТ «Універсал Банк» - у 3-му кварталі 2019 року 344,63 грн, у 4-му кварталі 2019 року 187,48 грн (т.1 а.с.217).

Матеріали справи також містять дані про одержання ОСОБА_1 доходів за межами України в період з грудня 2017 року по листопад 2018 року на суму 16950,44 євро та з вересня 2019 року по липень 2020 року на суму 10959,23 євро (т.1 а.с.240-241).

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 04 серпня 2020 року (т.1 а.с.168-171).

За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу платника податків ОСОБА_1 за період з 2021-2023 роки її дохід становлять соціальні виплати та додаткове благо від АТ «Універсалбанк» (т.1 а.с.181-182, т.2 а.с.201-205).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України).

Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з п.п.1,3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Положеннями ч. 7 ст.57 СК України визначено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).

В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами встановленими ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд сформував усталену правову позицію, що ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 03 лютого 2021 року у справі № 645/2078/18 та інших.

У Постанові від 03 червня 2024 року у справі № 712/3590/22 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду, зокрема, зауважила що наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя; у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2018 року, який був розірваний рішенням суду від 09 листопада 2021 року.

За час перебування у шлюбі сторонами у справі придбано наступне майно:

однокімнатна квартира АДРЕСА_2 ;

двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_2 була придбана сторонами у спільну часткову власність, де частка кожного становить . Виходячи з вимог первісного позову з урахуванням змін предмету позову і вимог зустрічного позову вказана квартира не становила предмет спору. Проте судом першої інстанції прийнято до уваги обставини придбання квартири у с. Крюковщина та з урахування того, що обидві квартири були набуті у власність у серпні 2019 року, суд прийшов до висновку, що квартира у м. Києві набута за спільні кошти і презумпція спільності майна подружжя стороною відповідача не спростована. Відповідач не погодилась з вказаним висновком суду і це становить основний довід апеляційної скарги. У зв`язку з цим апеляційний суд здійснює перевірку обставин придбання сторонами у справі, як квартири АДРЕСА_2 , так і квартири АДРЕСА_1 .

Так, суд першої інстанції зробив висновок про набуття у власність квартири у м. Києві на підставі даних єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким за сторонами у справі зареєстровано право спільної часткової власності 13 серпня 2019 року. Однак у реєстрі також вказано, що документами поданими для реєстрації права власності були: акт приймання-передачі квартири від 25 липня 2019 року, договір на пайову участь у будівництві № П-10-51 від 20 травня 2019 року. А отже у разі прийняття до уваги судом першої інстанції обставин набуття сторонами у власність цієї квартири суд першої інстанції мав з`ясувати всі обставини набуття її у власність і зокрема дату здійснення оплати вартості її квартири. Проте вказане не було здійснено судом першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції приймає до уваги подані на стадії апеляційного перегляду справи докази, що підтверджують вказані обставини.

Так, за умовами договору на пайову участь у будівництві № П-10-51 від 20 травня 2019 року фінансування пайового будівництва здійснюється внесенням суми, яка відповідає повній вартості квартири. Довідкою від 20 травня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 здійснили в рівних частинах внесок за квартиру у сумі 330650 (триста тридцять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 20 травня 2019 року. За домовленістю між собою сторони у справі виступили стороною цього договору, в рівних частках здійснили внесок за цю квартиру і набули її у спільну часткову власність. А отже обставини набуття вказаної квартири, при відсутності спору між сторонами, не впливають на порядок поділу іншого набутого ними майна.

Предметом спору, виходячи із заявлених сторонами вимог є квартира АДРЕСА_1 . Вказана квартира набута у власність на ім`я відповідача ОСОБА_1 19 серпня 2019 року, тобто під час її перебування у шлюбі з позивачем ОСОБА_1 . Проте 08 серпня 2019 року ОСОБА_1 було здійснено відчуження квартири у м. Полтава, право власності на яку було набуто нею 14 жовтня 2014 року, про що зазначено в договорі. Таким чином квартира у м. Полтава була набута у власність відповідачем до укладення шлюбу з позивачем, відповідно відноситься до об`єктів особистої приватної власності і гроші кошти отримані від її відчуження також становлять об`єкт особистої приватної власності відповідача. За умовами договору квартира у м Полтава була відчужена за суму 592200 (п`ятсот дев`яносто дві тисячі двісті) гривень. Квартира у м. Києві була придбана за ціною 637500 (шістсот тридцять сім тисяч п`ятсот) гривень. З наявних в матеріалах справи доказів не вбачається інших джерел доходів відповідача. Доходи позивача мали місце до листопада 2018 року і з вересня 2019 року, тобто доходи одержані після 19 серпня 2019 року не можуть бути враховані при вирішенні даного спору, а доходи одержані до листопада 2018 року є заробітною платою позивача, що відноситься до спільної сумісної власності подружжя та не є достатніми для придбання двох квартир протягом 2019 року. А отже наявність незначного проміжку часу між вказаними правочинами (11 днів) та відсутність даних про доходи сторін, дає підстави для висновку, що грошові кошти одержані від продажу квартири у м. Полтава були використані для придбання квартири у м. Києві.

Разом з тим не можуть бути прийняті до уваги суду посилання сторони відповідача на внесення нею коштів отриманих від продажу земельної ділянки, оскільки вказані грошові кошти в розмірі 16440 (шістнадцять тисяч чотириста сорок) гривень були одержані в травні 2018 році, тобто більше ніж за рік до придбання спірної квартири, і даних про їх збереження матеріали справи не містять. Також не приймаються до уваги суду посилання відповідача на дохід отриманий від оренди квартири у м. Полтава, оскільки за умовами договору оренди плата вносилась щомісячно в розмірі 7000 грн у період серпень 2018 - липень 2019 року і даних про їх збереження матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для повного задоволення вимог зустрічного позову про визнання за відповідачем права особистої приватної власності на квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, виходячи з положень ч. 7 ст.57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Враховуючи що вартість квартири у м. Києві становила 637500 (шістсот тридцять сім тисяч п`ятсот) гривень, а вартість квартири у м. Полтава 592200 (п`ятсот дев`яносто дві тисячі двісті) гривен, що становить приблизно 92 % від вартості квартири у Києві, то частка відповідача яка є особистою приватною власністю у квартирі у м. Києві становить 92/100. Інша частина, яка становить 8/100, відповідно є спільною сумісною власністю сторін у справі і їх частки є рівними, тобто частка кожного з них становить 4/100.

Посилання сторони позивача на здійснену позивачем згоду на придбання квартири не спростовують вказаних висновків, оскільки в договорі не визначено, що квартира в цілому набувається у спільну сумісну власність, в заяві позивачем надана згода на розпорядження спільними грошовими коштами без визначення розміру, а обставини внесення у вартість квартири частини спільних коштів сторін у справі знайшли своє підтвердження, як і обставини внесення особистих коштів відповідача, даних про досягнення сторонами домовленості про придбання спірної квартири у спільну сумісну власність матеріали справи не містять.

Таким чином при поділі майна сторін набутого в період шлюбу, у власність відповідача слід виділи 96/100 частин, а у власність позивача 4/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційним судом не прийняті до уваги надані стороною відповідача світлини квартир, оскільки вони не містять фіксації дати та місця їх здійснення, а також враховуючи що внутрішнє оздоблення квартир не має значення для вирішення даного спору. Також апеляційним судом не прийняті до уваги дані про доходи відповідача за період 2021-2023 роки, оскільки вони не відносяться до періоду, в якому відбулось набуття у власність майна, що є предметом спору. Враховуючи, що предметом спору у даній справі є майнові права подружжя, обставини здійснення батьківських прав та обов`язків сторін відносно спільної дитини не враховуються судом.

Вказане не було враховано судом першої інстанції у зв`язку з чим судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що джерелом набуття спірної квартири були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя, у інтересах сім'ї, таких даних матеріали справи не містять, натомість в матеріалах справи станом на час розгляду справи судом першої інстанції були наявні докази про відчуження відповідачем належної їй на праві особистої власності квартири у м. Полтава і судом першої інстанції не надана оцінка цим доказам, не визначені підстави відсутності застосування положень ст.57 СК України. Також судом першої інстанції, як вже вказано вище, безпідставно враховані обставини набуття у власність іншої квартири, яка не становила предмет спору та зроблений висновок без повного дослідження цих обставин.

Стороною відповідача на стадії розгляду справи судом першої інстанції були надані належні і допустимі докази, які спростовують презумпцію рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності.

Вказане у свою чергу дає підстави апеляційному суду для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення вимог первісного та зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2023 року -скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 96/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м., складається з двох житлових кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/100 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 49,1 кв.м, житловою площею 27,2 кв.м., складається з двох житлових кімнат, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст рішення складений 11 вересня 2024 року.