Справа № 202/2704/24
Провадження № 2/202/3005/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

09 вересня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.

секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро, в порядку загального провадження, цивільну справу за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості квартири,-

ВСТАНОВИВ:

Голова Дніпровської міської ради звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради грошової компенсації вартості квартири у розмірі 2356865,75 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 16.10.2006 № 3933, на праві комунальної власності територіальній громаді міста Дніпро, в особі Дніпровської міської ради, належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 року у справі № 202/3426/17, визнано за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю. На підставі даного заочного рішення, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зареєстровано право власності на дану квартиру за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (номера записів про право власності: 27159369; 27159394; 27159353 відповідно), а 31.07.2018 року право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 , на підставі договору купівлі-продажу, який укладено між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 31.07.2018 та посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №5814, номер запису про право власності 27274598.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.04.2019 року апеляційну скаргу задоволено, а заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2018 скасовано й у скасованій частині ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Дніпровська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності. За результатом розгляду справи, 08.10.2020 року ухвалено рішення, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог. Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в частині позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння змінено та виключено з її мотивувальної частини висновок про вибуття спірного нерухомого майна за волею його власників, в іншій частині - залишено без змін.

Оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , яку визнано добросовісним набувачем, виникає необхідність у відновленні порушених прав територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради шляхом стягнення грошової компенсації вартості квартири, яка відповідно до довідки з Єдиної бази даних звітів про оцінку Фонду державного майна України № 201-207200611 від 17.01.2024 року складає 2356865,75 грн.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідачі не скористались.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу № 202/2704/24 до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши думку представника позивача та всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені дослідженими доказами, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. інтересів держави.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дніпровська міська рада, відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є представницьким органом місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Дніпропетровської міської ради № 3933 від 16.10.2006 року житловий будинок АДРЕСА_1 прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Дніпра.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2018 року у справі № 202/3426/17 задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Визнано за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

На підставі зазначеного заочного рішення суду, 23 липня 2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Л. Г. здійснила державну реєстрацію квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , (набувачами), номера записів про право власності: 27159369; 27159394; 27159353 відповідно.

31 липня 2018 року на підставі договору купівлі-продажу, який 31.07.2018 року укладено між ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що посвідчено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Златовою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №5814,приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 , реєстровий номер 5814, номер запису про право власності 27274598.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 квітня 2019 року апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області задоволено, заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 15 травня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

В 2019 року Дніпровська міська рада звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Златова Наталя Анатоліївна про витребування майна, скасування державної реєстрації права власності, справа № 202/8669/19.

За результатом розгляду даної справи Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська 08 жовтня 2020 року ухвалено рішення, яким позовні вимоги Дніпровської міської ради задоволено частково. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_5 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_2 . В решті позовних вимог Дніпровській міській раді відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 жовтня 2020 року по справі № 202/8669/19 скасовано. У задоволенні позовних вимог Дніпровської міської ради відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року вирішено касаційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в частині позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння змінити, виключивши з її мотивувальної частини висновок про вибуття спірного нерухомого майна за волею його власників. В іншій частині постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року по справі № 202/8669/19 касаційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року в частині позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння змінено, виключивши з її мотивувальної частини висновок про вибуття спірного нерухомого майна за волею його власників, в іншій частині постанову залишено без змін.

В мотивувальній частині даної постанови Верховного суду зазначено, що у спірних правовідносинах первинним власником квартири була Дніпровська міська рада, а майно вибуло з власності міської ради поза її волею. Водночас витребування спірної квартири у добросовісного набувача ОСОБА_5 не можливе, адже це призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Тому постанову апеляційного суду в оскарженій частині належить змінити, виключивши з її мотивувальної частини висновок про вибуття спірного нерухомого майна за волею його власників: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

Як встановлено судом, поза волею територіальної громади м. Дніпра, з комунальної власності вибула квартира АДРЕСА_2 .

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч.ч. 1,3 ст. 386 ЦК України).

Згідно з статтею 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Право комунальної власності це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування (ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування Україні» територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 1 ст. 1212 ЦК України).

Положення Глави 83 (Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Положеннями ст.1213 ЦК України визначено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18.

Предметом спору є стягнення з відповідачів грошової компенсації вартості, безпідставно набутого ними рухомого майна, замість безпосереднього (фактичного) його повернення, що є неможливим.

В межах попередньо поданого позивачем віндикаційного позову про витребування майна, судом касаційної інстанції встановлено неможливість повернення комунального майна в натурі з причини відчуження його третій особі ОСОБА_5 , яку визнано добросовісним набувачем.

Наведене вказує на наявність у позивача підстав для звернення до суду з кондикційним позовом про відшкодування вартості майна, на підставі статей 1212, 1213 ЦК України.

Враховуючи обставини справи, оскільки квартира АДРЕСА_2 , вибула з комунальної власності у власність відповідачів, та згодом була відчужена останніми за їх волею і за відплатним договором ОСОБА_5 , яку визнано добросовісним набувачем, то грошову компенсацію має бути надано саме відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту першого частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

В абзаці першому частини першої статті 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

09 березня 2021 року набрав чинності наказ Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року № 24 «Про внесення змін до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2021 року за № 239/35861, та який застосовується з 29 червня 2021 року.

Для розрахунку вартості об`єкта нерухомого майна з метою визначення ринкової вартості такого об`єкта, Дніпровська міська рада звернулась до Єдиної бази даних звітів про оцінку Фонду державного майна України та отримала електронну довідку про його оціночну вартість №201-207200611 від 17.01.2024 року, відповідно до якої вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею (кв.м): 77, житлова площа (кв.м): 45,2, забудова з 1980 по 1990, введення в експлуатацію 1985 рік, складає 2356865,75 гривень.

На час розгляду справи відповідачі не оспорювали та не спростували доводів позивача, зокрема, й щодо оціночної вартості майна, розмір якої підлягає компенсації.

За встановлених в ході судового розгляду обставин, суд доходить висновку про необхідність відновлення порушених прав територіальної громади міста Дніпра, шляхом солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, грошової компенсації вартості квартири АДРЕСА_2 , в розмірі 2356865,75 гривень.

Такий спосіб захисту прав та інтересів територіальної громади буде ефективним, законним, повним і буде забезпечувати досягнення мети правосуддя та процесуальну економію.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та надані докази в їх сукупності, ретельно проаналізувавши встановлені під час судового розгляду обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості квартири єобгрунтованими та підлягають задоволенню

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За звернення до суду з даною позовною заявою, позивачем були понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 35352,99 гривень.

Доказів щодо понесення інших витрат, пов`язаних із розглядом справи, сторонами не надано.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в розмірі 35352,99 гривень, в рівних частках по 11784,33 гривень з кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 203-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Дніпровської міської ради до ОСОБА_7 , треті особи: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Третя дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Верещагіна 101» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, припинення права власності, скасування державної реєстрації права власності та визнання спадщини відумерлою задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, , юридична адреса: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, грошову компенсацію вартості квартири в розмірі 2356865,75 гривень (два мільйони триста п`ятдесят шість тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень 75 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 на користь Дніпровської міської ради, , юридична адреса: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, понесені витрати з оплати судового збору в розмірі 35352,99 гривень, в рівних частках, по 11784,33 гривень з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський