Справа № 562/1312/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"10" вересня 2024 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У поданій в системі «Електронний суд» заяві представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором у розмірі 98373 грн. 71 коп., поновивши строк позовної давності для подання позову, та судові витрати в справі.

В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 04 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №200160681, за яким остання отримала кредит у розмірі 21700 грн. з встановленим строком користування до 04 грудня 2019 рокузі сплатою відсотків за користування кредитом. Отримавши кредит, відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконувала, порядку погашення кредиту не дотримувалася, що призвело до утворення заборгованості. 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами проведених 15 червня 2020 року публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, відповідно до якого позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський».Невиконання відповідачем умов договору надають позивачу право стягнути з відповідача в судовому порядку заборгованість за кредитом в умі 64454,15 грн. і згідно ст.625 ЦК України збитків з урахуванням 3% річних 5800,01 грн. та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 28119,55 грн., всього на загальну суму 98373 грн. 71 коп.

У відзиві на позов відповідач просить провадження у справі, мотивуючи наявністю судового рішення про той самий предмет і з тих саме підстав між тими самими сторонами.

У відповіді на відзив представник позивача заперечує щодо закриття провадження в справі, вказуючи на те, що в цивільній справі №562/659/23 був інший предмет позову та мав місце інший склад позовних вимог.

Ухвалою суду від 20 червня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження в справі було відмовлено, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.200 ЦПК України закриття провадження в підготовчому засіданні можливо лише з підстав відмови від позову, визнання позову та укладення мирової угоди в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу, тому справу призначено до розгляду по суті.

08 липня 2024 року відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило та відзиву на позов відповідач не подав. Згідно поданих заяв представник позивача позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач позов не визнає, просять розглянути справу без їх участі.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Згідно ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Установлено, що 04 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_3 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_4 » укладено заяву (оферта) № НОМЕР_1 , за умовами якої остання звернулася до банку із заявою про відкриття рахунку, отримання платіжної картки і встановлення кредитного ліміту в розмірі 2000 грн.

Відповідач була ознайомлена з Тарифами по продукту «Прибуткова картка + Кредитка» (не іменна) зі строком дії платіжної картки 5 років, про умови кредитування та вартість споживчого кредиту, відповідно до яких строк кредиту 12 місяців, процентна ставка 58,8 % річних, комісія за зняття коштів 4,9 %.

Згідно розписки відповідач 04 грудня 2014 року отримала платіжну картку № НОМЕР_2 .

20 липня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до якого позивач набув право вимоги до позичальників банку, зазначених у Додатку № 1 до договору.

З витягу до Додатку № 1 до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги вказано, що заборгованість ОСОБА_5 складає 64454,15 грн., з яких 21036,71 грн. основний борг та 43417,44 грн. заборгованість за доходами.

Указані вище обставини були предметом судового розгляду цивільної справи №562/659/23 за позовом ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за наслідками якого рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року, у задоволені позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №200160681 від 04 грудня 2014 року в сумі 64454,15 грн. відмовлено за недоведеністю вимог.

Судове рішення в справі №562/659/23 мотивоване тим, що ТОВ «Діджи Фінанс» не надало доказів на підтвердження видачі ОСОБА_5 грошових коштів, доказів зарахування кредитних коштів, користування кредитним лімітом, розміру (розрахунку) заборгованості відповідача за тілом кредиту в розмірі 21036,71 грн., виписки з особового рахунку, а копія витягу з додатку №1 до договору факторингу №7_БМ із відступленням прав вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року сама по собі не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості за кредитним договором, оскільки не створювалась під час фінансової діяльності банку та не належить до первинних документів, що містять інформацію про банківські операції, проведені з відповідачем.

Тобто, указаним вище рішенням не встановлено наявності порушеного відповідачем грошового зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором №200160681 від 04 грудня 2014 року в сумі 64454,15 грн.

Згідно ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а долучені позивачем виписки по особовим рахункам Фонду гарантування вкладів за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року не спростовують встановлені судом обставини.

Відповідно до положень ст.ст.611, 625 ЦК України правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме, сплату боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, та настають лише в разі порушення зобов`язання, яке позивачем не доведено.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що в задоволені позову слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.258-273, 280-284, 351 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанціїпротягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: