Провадження № 2/686/4404/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Палінчака О.М.

при секретарі Цибульській Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

встановив:

16 травня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів, зазначивши, що 02.02.2021 року з коштів його рахунку в АТ КБ «Приватбанк» було здійснено платіж у сумі 28 300 грн. на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 , призначення платежу: «поповнення рахунка ОСОБА_2 ».

Позивач вказує, що на початку січня 2021 року натрапив на псевдо інвестиційну компанію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В телефонних розмовах менеджери компанії запропонували позивачу фінансові послуги, а саме: заробіток на продажу акції. Скориставшись незадовільним психофізичним станом, довірливістю і не компетентністю в питаннях фінансів та інвестиції, менеджери вказаної організації вмовили позивача вносити кошти на його так званий «торговий рахунок». Зокрема, на початку лютого 2021 року менеджер запропонував позивачу поповнити його «торговий рахунок» на суму, приблизно еквівалентну 1000 доларам США, вказавши, що ФОП ОСОБА_2 є авторизованим представником компанії в Україні, уповноваженим на здійснення платіжних операцій з прийняття інвестицій від громадян. 02.02.2021 року позивач сплатив в сумі 28 300 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що із відповідачем він не знайомий, жодних послуг відповідач йому не надавав, а відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських організацій, ОСОБА_2 зареєструвався як ФОП 27.01.2024 року, проте 26.02.2021 року зареєстрував припинення підприємницької діяльності.

А тому, позивач просить стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 28 300 грн, а також, інфляційні втрати в сумі 13 164,77 грн., і 3 % річних 2750,92 грн., а всього 44 215,69 грн.

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідачу заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 14 150 грн.

Ухвалою суду від 31 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в спрощеному порядку з повідомленням сторін.

В судове засідання позивачка не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив на позов, в якому вказав, що проти задоволення позову заперечу та просить справу розглянути без їх участі.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 лютого 2021 року ОСОБА_1 здійснив платіж із призначенням російською мовою «пополнение счета ОСОБА_2 » на суму 28 300 грн. (копія платіжної інструкції № 0.0..1).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Відповідно до пунктів 3, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Тобто, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Суди не вправі керуватися законодавством про захист прав споживачів при вирішенні спорів, що випливають з відносин між фізичними особами, які вступають у договірні відносини між собою з метою задоволення особистих потреб, не пов`язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Тобто, на відносини, де виробником і продавцем товарів, виконавцем робіт і надавачем послуг є громадянин, що не є підприємцем дія Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється.

Так, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 зареєструвався як фізична особа-підприємець 27.01.2021 року, види діяльності: 82.20 діяльність телефонних центрів (основний), 63.11 оброблення даних, розміщення інформації на вебвузлах і пов`язана з ними діяльність, 63.91 діяльність інформаційних агентств, 63.99 надання інших інформаційних послуг. Державну реєстрацію запису припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця на підставі власного рішення здійснено 26.02.2021 року.

Отже, на час виникнення правовідносин між сторонами відповідач був суб`єктом господарювання, тому на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023XII), споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

В силу положень ч. 1 ст. 2 Закону № 1023XII, законодавство про захист прав споживачів складається з цього закону, ЦК України, ГК України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023XII, нечесна підприємницька практика це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Як встановлено ч. 1 ст. 19 Закону № 1023XII, нечесна підприємницька практика забороняється. Перелік форм нечесної підприємницької практики не є вичерпним.

В силу положень абзацу 13 ч. 2 ст. 19 Закону № 1023XII, підприємницька лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення.

Частиною 6 ст. 19 Закону № 1023XII встановлено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 1023XII захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

З матеріалів справи вбачається, що спірні грошові кошти у розмірі 28300,00 грн. перераховані позивачем на рахунок відповідача, що вбачається із наданої позивачем платіжної інструкції.

Так, позивач вказує, що він не мав наміру поповнити рахунок відповідача, а хотів поповнити власний «торговий рахунок» в організації «Траст Макворі Кепітал».

При цьому, із відомостей, які містяться на сайті Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, вбачається, що організація «Траст Макворі Кепітал» згідно попереднього висновку є фейковим брокером, що позиціонує себе як поважна міжнародна компанія. При цьому, кошти переводяться не на рахунки вказаної компанії, а на рахунки ФОП та рахунки ТОВ.

Отже, за обставинами справи установлено, що відповідач ОСОБА_2 жодних платіжних послуг позивачу не надав, а відтак порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення грошової суми в розмірі 28300 грн. з ОСОБА_2 .

Відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції).

Індекс інфляції за період з 03.02.2021 року по 30.04.2024 року = (101.0 : 100) x (101.7 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) x (100.2 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (101.2 : 100) x (100.9 : 100) x (100.8 : 100) x (100.6 : 100) x (101.3 : 100) x (101.6 : 100) x (104.5 : 100) x (103.1 : 100) x (102.7 : 100) x (103.1 : 100) x (100.7 : 100) x (101.1 : 100) x (101.9 : 100) x (102.5 : 100) x (100.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.8 : 100) x (100.7 : 100) x (101.5 : 100) x (100.2 : 100) x (100.5 : 100) x (100.8 : 100) x (99.4 : 100) x (98.6 : 100) x (100.5 : 100) x (100.8 : 100) x (100.5 : 100) x (100.7 : 100) x (100.4 : 100) x (100.3 : 100) x (100.5 : 100) x (100.2 : 100) = 1.465186.

Інфляційне збільшення = 28300 x 1.465186 - 28300 = 13 164,77 грн.

Три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100 та в даній справі становлять 28300 x 3% x 1183 : 365 = 2 750,92 грн.

Вказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення та не спростовані відповідачем.

Отже, на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи аргументів, наданих сторонами доказів та вищенаведених положень матеріального закону вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх.

Щодо стягнення моральної шкоди, то слід вказати наступне.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Згідно п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Оцінюючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача в розмірі 2000 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, судовий збір, у відповідності із положенням ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з врахуванням частини задоволених вимог у розмірі 1918 грн. 06 коп. (1211,2*2*79,18%).

У зв`язку із тим, що позивач відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1918,06 грн. в дохід держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) кошти в розмірі 28300 грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 13164 грн. 77 коп. та 3 % річних в розмірі 2750 грн. 92 коп., заподіяну моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а всього 46 215 грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1918 грн. 06 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09 вересня 2024 року.

Суддя: О.М. Палінчак