Номер провадження: 22-з/813/387/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.09.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши клопотання представника ОСОБА_1 про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та договору оренди, -

встановила:

В провадженні суду першої інстанції перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та договору оренди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 оскаржила його у апеляційному порядку.

30 серпня 2024 року адвокат представник ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив:

- заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії з відчуження нерухомого майна на підставі наступних договорів, а саме: купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, пожертви та ренти, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_1 надати доступ ОСОБА_3 та/або її батькам - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року заяву представника ОСОБА_3 про забезпечення позову було задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_1 вчиняти дії з відчуження нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В інший частині в задоволені заяви відмовлено.

Крім того, в ухвалі Одеського апеляційного суду від 02 вересня 2024 року суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав зустрічного забезпечення, оскільки обставини, за яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення у відповідності до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

04 вересня 2024 року до Одеського апеляційного суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову у справі, обґрунтована тим, що оскільки у ОСОБА_3 відсутнє зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України, остання вже тривалий час знаходиться за межами України, у ОСОБА_3 відсутнє майно, що знаходиться на території України, то наявні передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України підстави для застосування зустрічного забезпечення.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів доходить до висновку про необхідність відмови у його задоволенні, з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини також зазначає, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 154 ЦПК України, метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 154 ЦПК України зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову (ч. 5 ст. 154 ЦПК України).

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Як вбачається з матеріалів справи, заява представника ОСОБА_1 про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову у справі обґрунтована тим, що ОСОБА_3 не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України.

За викладених обставин заявник вважав, що наявні підстави для застосування зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Одеського апеляційного суду грошові кошти у розмірі 980533 грн.

Інших правових доводів щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення заява представника ОСОБА_1 не містить.

Однак, колегія суддів вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для застосування зустрічного забезпечення, оскільки, як вже вказувалось вище, вжиття заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком та, крім того, встановлена судовим рішенням про вжиття заходів забезпечення позову заборона ОСОБА_1 вчиняти дії з відчуження спірного нерухомого майна не перешкоджає заявнику розпоряджатися таким майном, зокрема, використовувати його для проживання, здачі в оренду задля отримання прибутку тощо.

Жодних належних доказів завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди, або настання інших негативних наслідків заявником не надано, а відтак, правові підстави для застосування зустрічного забезпечення для відшкодування збитків ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 внести на депозитний рахунок Одеського апеляційного суду грошові кошти у розмірі 980533 грн. - відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника ОСОБА_1 про застосування зустрічного забезпечення у справі.

Керуючись ст. ст. 158, 270 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про вжиття зустрічних заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та договору оренди, - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе