КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/4935/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Київ

Справа № 754/18326/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», яка подана представником Пересуньком Сергієм Сергійовичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Таран Н.Г.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеси Володимирівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, про визнання дій протиправними та скасування рішення державного реєстратора,

встановив:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів Акціонерного товариства «Сенс Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. про визнання дій протиправними та скасування рішення державного реєстратора.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності (серії НОМЕР_1 ) виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 25 грудня 2003 року.

02.06.2006 року між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 10-29/2069, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000 доларів США зі сплатою 12% річних (п. 1.1) з кінцевим терміном погашення до 01.06.2016 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту 02.06.2006 року між позивачем (як іпотекодавцем) та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (як іпотекодержателем) було укладено договір іпотеки № 02-10/1536, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1999. Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки предметом іпотеки стала спірна квартира.

Також 02.06.2006 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 02-10/1537, відповідно до якого ОСОБА_2 стала поручителем за виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором кредиту. У зв`язку з різким коливанням курсу валют та фінансовою кризою у 2008 та 2014 роках, позивач допустив прострочення за договором кредиту. 06.04.2015 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено судове рішення у справі № 754/17237/14-ц про стягнення солідарно з позивача та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 72 218,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 721 195,32 грн та судових витрат в розмірі 3 654 грн.

09.11.2015 року Деснянський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 2-540/2015.

19.09.2016 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 про примусове виконання виконавчого листа № 2-540/2015, який 09.11.2015 року видав Деснянський районний суд м. Києва, про стягнення з позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 724 849,32 грн. Також 19.09.2016 року у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 04.05.2020 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 було винесено дві постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року у справі № 754/17237/14-ц змінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк».

28.10.2021 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 винесена постанова про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк».

01.11.2021 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою та припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

20.10.2021 року до спірної квартири завітали невідомі позивачу особи, які представились як працівники АТ «Альфа-Банк» та повідомили, що право власності на квартиру належить АТ «Альфа-Банк» та надали копію інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 278214748 від 05.10.2021 року.

З інформації з реєстру позивач дізнався, що приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. зареєстрував перехід права власності на спірну квартиру з позивача до АТ «Альфа-Банк» на підставі наступних документів: дублікату договору іпотеки № 02-10/1536, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. 02.06.2006 року та зареєстрованим № 1999, серія та номер 489, виданий 22.09.2020 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Кравченко І.В.; звіт про незалежну оцінку майна, виконаний ТОВ «Незалежна експертна компанія» 25.08.2021 року, відповідно до якого вартість спірної квартири становить 1 290 900 грн; повідомлення АТ «Альфа-Банк» позивачу про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому повідомлялось, що станом на 17.07.2020 року розмір заборгованості становив 97 341,67 доларів США, хоча за рішенням суду за виконавчим провадженням розмір заборгованості становив 721 195,32 грн (без урахування проведених стягнень); рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 31.07.2020 року (без опису самого відправлення); довідку про стан заборгованості, відповідно до якої розмір заборгованості позивача за договором кредиту від 02.06.2006 року № 1-29/2069 станом на 27.09.2021 року становить 271 364,42 доларів США; заява АТ «Альфа-Банк» про реєстрацію права власності; документів щодо сплати збору.

Позивач зазначав, що АТ «Альфа-Банк» набуло право власності на спірну квартиру із порушенням норм чинного законодавства, а дії приватного нотаріуса КМНО Кравченко І.В. щодо надання відповідачу дублікату договору іпотеки, та дії і рішення приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. щодо прийняття рішення та реєстрації переходу права власності на спірну квартиру за відповідачем є протиправними (незаконними). АТ «Альфа-Банк» не було стороною договору іпотеки № 02-10/1536, який укладено між позивачем та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк». Правонаступники не є особами, які мають право на отримання дублікатів або будь яких інших документів, які зберігаються у справах нотаріуса.

Приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (відкриттям розділу) за індексним номером 60719306 від 01.10.2021 року, але на все майно позивача (рухоме та нерухоме) Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 постановою від 04.05.2020 року було накладено арешт, й на момент прийняття рішення приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З. про реєстрацію переходу права власності цей арешт органами виконавчої служби цей арешт не було знято. Арешт було знято лише 01.11.2021 року.

Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд : визнати протиправними дії приватного нотаріуса КМНО Кравченко І.В. щодо видачі 22.09.2020 року АТ «Альфа-Банк» дублікату договору іпотеки № 02-10/1536, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. та зареєстрованим № 1999, який було зареєстровано за № 489, визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером від 01.10.2021 року № 60719306.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 серпня 2023 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії приватного нотаріуса КМНО Кравченко І.В. щодо видачі 22.09.2020 року АТ «Альфа-Банк» дублікату договору іпотеки № 02-10/1536, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. за реєстровим № 1999, який зареєстровано за № 489.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка З.З. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером 60719306 від 01.10.2021 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, представник АТ «Сенс Банк» - Пересунько С.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення, посилаючись на його незаконність, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що з урахуванням умов укладеного між сторонами іпотечного договору, яким передбачено можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому ст. 37 Законом України «Про іпотеку», AT «Укрсоцбанк» (AT «Сенс Банк») мало право у досудовому порядку задовольнити свої вимоги шляхом реєстрації свого права власності на предмет іпотеки на підставі вказаного застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічний правовий висновок також за результатами дослідження п. 4.5.3. Іпотечного договору, стороною якого був АКБ СР «Укрсоцбанк», зроблений Верховним Судом у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 404/234/19 (провадження № 61-12492св20).

Таким чином, посилання суду на необхідність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя є помилковим та незаконним, адже застереження про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, редакція статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», викладена у підп. 17 п. 4 розділу III «Перехідні положення» Закону № 800-VI, не змінювала встановлений раніше цими статтями порядок позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки та підстави переходу права власності на нього до іпотекодержателя, а лише уточнювала їх.

Зазначає, що всупереч дії принципу добросовісності позивач, маючи невиконані зобов`язання за кредитним договором, відчужив належне йому додаткове нерухоме майно після введення в дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Такі дії позивача були спрямовані на шкоду іпотекодержателю. Тому, правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

Звертає увагу на те, що посилаючись на мораторій, позивач діє недобросовісно та на шкоду відповідача, а тому згідно з ст. 13 ЦК України його права не підлягають захисту. Позивачем не наданого жодного допустимого доказу (довідка про склад сім`ї, довідка про місце проживання, докази відсутності іншого нерухомого майна, в тому числі і у спільній власності подружжя тощо) на підтвердження власної позиції. Інформаційна довідка, що міститься в матеріалах справи, відображає інформацію за критерієм «адреса проживання», що не виключає можливість наявності у позивача іншого майна. Обов`язок доведення відсутності іншого житла покладається саме на сторону позивача. Проте, у матеріалах справи відсутні докази одночасної наявності всіх умов, за яких діє мораторій.

Вказує, що на адресу позичальника: АДРЕСА_1 , та на адресу його реєстрації направлялися повідомлення від 17.09.2020 року про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою сплати борг за кредитним договором у розмірі 97 341,67 доларів США; позивачу повідомлено про реквізити для здійснення розрахунків, а також попереджено про те, що в порядку ст. ст. 35, 36 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку AT «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Зазначене повідомлення на адресу позичальника направлено, що підтверджується доказами, а саме: описом вкладення та реєстром із відбитком печатки AT «Укрпошта». При цьому, повідомлення направлено на адресу, вказану в кредитному та іпотечному договорах як адреса реєстрації. Повідомлення направлене цінним рекомендованим листом з повідомленням з описом вкладення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду законним та прийнятим з додержанням норм процесуального права, а доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вважає, що АТ «Альфа-Банк» набуло право власності на спірну квартиру протиправно із порушенням норм чинного законодавства, а дії приватного нотаріуса КМНО Кравченко І.В. щодо надання відповідачу дублікату договору іпотеки та дії, рішення приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. щодо прийняття рішення та реєстрації переходу права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк» є протиправними.

Посилається на те, що за клопотанням сторони позивача до суду про витребування належним чином завірених копій реєстраційної справи від приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. суд декілька разів направляв на адресу останнього ухвалу про витребування матеріалів реєстраційної справи. Приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. повідомив, що документи, на підставі яких було перереєстровано право власності на спірну квартиру зазначені в інформаційній довідці з реєстру реєстрації прав на нерухоме майно та його обтяжень. При цьому зазначив, що документи, які витребовує суд, знаходяться у АТ «Альфа Банк» (Сенс Банк). До суду представником AT «Сенс Банк» було надано не повний перелік документів, на підставі яких було вчинено реєстраційні дії приватним нотаріусом КМНО Русанюком З.З., зокрема до суду не надано експертний висновок щодо вартості спірної квартири, яка була предметом іпотеки на день перереєстрації права власності та інше.

В судовому засіданні представник відповідача АТ «Сенс Банк» - Пересунько С.С. підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що АТ «Альфа-Банк» як правонаступник первісного кредитора не визначений нормами Закону України «Про нотаріат» як особа, яка має право на отримання дублікатів договору іпотеки від 02.06.2006 року № 02-10/1536.

Приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. без законних підстав провів державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру, оскільки на все майно позивача було накладено арешт й на момент прийняття рішення державного реєстратора цей арешт органами виконавчої служби не було знято.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у власності ОСОБА_1 перебувала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності (серії НОМЕР_1 ), виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 25.12.2003 року, на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 14.11.2003 року № 1972-С, право власності на яку зареєстровано згідно з реєстраційним написом на правовстановлюючому документі, що зроблений 28.01.2004 року Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» і записано в реєстраційну книгу за реєстрованим № 159/31162 (т. 1 а. с. 13).

02.06.2006 року між ОСОБА_1 та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 10-29/2069, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 50 000 доларів США зі сплатою 12% річних (пункт 1.1 договору) з кінцевим терміном погашення до 01.06.2016 року. Відповідно до п. 1.2 договору ціль кредиту: поточні потреби (т. 1 а. с. 14-16).

02.06.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань позивача за договором кредиту від 02.06.2006 року № 10-29/2069 між ОСОБА_1 (як іпотекодавцем) та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (як іпотекодержателем) укладено договір іпотеки № 02-10/1536, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1999. Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 (т. 1 а. с. 17, 18).

Також 02.06.2006 року між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 02-10/1537, відповідно до якого ОСОБА_2 стала поручителем за виконання позивачем взятих на себе зобов`язань за договором кредиту (т. 1 а. с. 25, 26).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2015 року у справі № 754/17237/14-ц із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» солідарно стягнуто заборгованість за договором кредиту від 02.06.2006 року № 10-29/2069 в розмірі 72 218,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 721 195,32 грн (т. 1 а. с. 27-30).

09.11.2015 року Деснянський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 2-540/2015 про солідарне стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за договором кредиту від 02.06.2006 року № 10-29/2069 в розмірі 72 218,47 доларів США, що за курсом НБУ становить 721 195,32 грн. (т. 1 а. с. 31).

19.09.2016 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 про примусове виконання виконавчого листа № 2-540/2015, який 09.11.2015 року видав Деснянський районний суд м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 724 849,32 грн (т. 1 а. с. 32).

19.09.2016 року у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (т. 1 а. с. 33, 34).

04.05.2020 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 було винесено дві постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна (т. 1 а. с. 35-38).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року у справі № 754/17237/14-ц змінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». (т. 1 а. с. 39-41).

27 вересня 2021 року приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. зареєстрував за АТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі таких документів:

- дублікату договору іпотеки № 02-10/1536, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. 02.06.2006 року та зареєстрованим № 1999, серія та номер 489, виданий 22.09.2020, видавник: приватний нотаріус КМНО Кравченко І.В.;

- звіту про незалежну оцінку майна, виконану ТОВ «Незалежна експертна компанія» 25.08.2021 року, відповідно до якого вартість спірної квартири становить 1 290 900 грн;

- повідомлення ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому повідомлялось, що станом на 17.07.2020 розмір заборгованості становив 97 341,67 доларів США; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 31.07.2020 року;

- довідки про стан заборгованості, відповідно до якої розмір заборгованості позивача за договором кредиту від 02.06.2006 року № 1-29/2069 станом на 27.09.2021 року становить 271 364,42 доларів США (т. 1 а. с. 45-50).

28.10.2021 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 виносено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, якою замінено ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк» (т. 1 а. с. 42).

01.11.2021 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 виносено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою та припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення (т. 1 а. с. 43).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно з Законом України від 25.12.2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час укладення договору іпотеки) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

У спірних правовідносинах АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є відповідач, звернуло стягнення на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження (п. 4.5. договору іпотеки від 02.06.2006 року № 02-10/1536) шляхом реєстрації за собою права власності на спірну квартиру 27 вересня 2021 року.

Однією із підстав для скасування оспорюваного рішення приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. про реєстрацію за АТ «Альфа-банк» права власності на спірну квартиру, суд першої інстанції зазначив те, що АТ «Альфа-Банк» як правонаступник первісного кредитора не визначений нормами Закону України «Про нотаріат» як особа, яка має право на отримання дублікатів договору іпотеки від 02.06.2006 року № 02-10/1536.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» (чинна на момент видачі приватним нотаріусом дубліката договору іпотеки № 02-10/1536 та на момент розгляду справи у суді) у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа.

У разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа (підпункт 1.1 пункту 1 глави 22 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

У даній справі встановлено, що 02.06.2006 року з метою забезпечення виконання зобов`язань позивача за договором кредиту від 02.06.2006 року № 10-29/2069 між ОСОБА_1 (як іпотекодавцем) та АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» (як іпотекодержателем) укладено договір іпотеки № 02-10/1536.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року у справі № 754/17237/14-ц змінено сторону виконавчого провадження ПАТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк». Судом встановлено, що 10.09.2019 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк». Згідно з рішенням від 15.10.2019 року № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», було затверджено передавальний акт та визначено, що правонаступництво всього майна, права та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», які зазначені у передавальному акті, виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати, визначеної у передавальному акті, з 15.10.2019 року.

Таким чином, із 15.10.2019 року до АТ «Альфа-Банк» перейшли всі права та обов`язки АТ «Укрсоцбанк», у тому числі за договором іпотеки від 02.06.2006 року № 02-10/1536.

З метою захисту законних прав та інтересів учасників цивільного обороту, насамперед інтересів кредитора, глава 49 ЦК України регламентує забезпечення виконання зобов`язання. Цей інститут спрямований на покращення гарантування майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також на усунення можливих негативних наслідків невиконання чи неналежного виконання боржником його обов`язків у зобов`язанні.

Цивільний кодекс України передбачає спеціальні способи, які забезпечують майнові інтереси кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання обов`язків боржником, а саме різні види забезпечення виконання зобов`язання. Одним із них є застава (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України)

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом наведених приписів іпотека як різновид застави передбачає право кредитора, яким є іпотекодержатель, звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, за загальним правилом після набуття новим кредитором на підставі договору про відступлення права вимоги прав іпотекодержателя за договором іпотеки за наявності для цього підстав новий кредитор може задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Реалізація цього права пов`язана, зокрема, із наявністю в іпотекодержателя відповідного примірника договору іпотеки.

За змістом ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» і підп. 1.1 п. 1 глави 22 розділу І Порядку нотаріус видає дублікат нотаріально посвідченого документа двом групам осіб: 1) за дорученням яких вчинена нотаріальна дія; 2) щодо яких вчинена така дія.

АТ «Альфа-Банк» ( який змінив назву на АТ «Сенс Банк») як новий кредитор, який набув права вимоги на підставі передавального акта, затвердженого рішенням від 15.10.2019 року № 5/2019 єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», не належить до числа осіб, за дорученням якого посвідчений договір іпотеки, оскільки нотаріус вчинив таку дію за дорученням первісного кредитора (АТ «Укрсоцбанк») та іпотекодавця ( ОСОБА_1 ).

Однак, колегія суддів бере до уваги те, що прийменник «щодо» в українській мові використовується у значенні «стосовно до кого-, чого-небудь», «відносно когось, чогось». Нотаріальну дію з посвідчення договору нотаріус вчиняє щодо сторін у зобов`язанні, тобто стосовно кредитора і боржника. Заміна у цьому зобов`язанні первісних кредитора та/чи боржника означає, що посвідчення договору вчинене і стосовно нових кредитора та/чи боржника, які є сторонами у відповідному зобов`язанні за цим договором.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 210/2257/19, наведені вище положення ч. 1 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» і Порядку застосовні до сторін у зобов`язанні за нотаріально посвідченим договором. Тому ці положення застосовні до нових кредитора та/чи боржника, які бажають отримати дублікат нотаріально посвідченого договору. Таке посвідчення вчинене щодо сторін у зобов`язанні за договором, якими у разі заміни первісних кредитора та/чи боржника стають нові кредитор і/або боржник.

АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є відповідач у цій справі) став новим кредитором у зобов`язанні за договором іпотеки унаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк» та затвердження передавального акта. Іпотека була зареєстрована за АТ «Альфа-Банк». Тому АТ «Альфа-Банк» треба розглядати як особу, щодо якої приватний нотаріус вчинив відповідну нотаріальну дію. Інакше кажучи, оскільки АТ «Альфа-Банк» став новим кредитором у зобов`язанні за договором іпотеки, набувши тих самих прав, які первинно за цим договором належали АТ «Укрсоцбанк», слід вважати, що приватний нотаріус вчинив нотаріальну дію (посвідчення договору іпотеки) і щодо АТ «Альфа-Банк», безвідносно до того, що останній не вказаний у тексті цього договору як його сторона. Отже, кредитор АТ «Альфа-Банк», який втратив оригінал договору іпотеки, мав право на отримання дубліката цього договору.

Реалізація новим кредитором такого права не залежить від бажання іпотекодавця і не впливає на його права й обов`язки за чинним договором іпотеки. У разі заміни іпотекодавця на нового боржника останній теж у визначених Законом України «Про нотаріат» випадках має право на отримання дубліката договору іпотеки. Видача нотаріусом новому кредитору дублікату договору іпотеки не встановлює обставин, які стосуються прав і обов`язків іпотекодавця та не позбавляє його права не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання їм доказів переходу до нового кредитора прав у відповідному зобов`язанні (частина друга статті 517 ЦК України), а також заперечувати проти вимоги нового кредитора (стаття 518 ЦК України).

Колегія суддів бере до уваги, що Законом України від 14 липня 2020 року № 775-IX «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» (чинний на момент видачі приватним нотаріусом дубліката договору іпотеки № 02-10/1536) внесено зміни, зокрема, і до статті 53 Закону України «Про нотаріат». У новій редакції ця стаття передбачає, що у разі втрати або зіпсуття документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Дублікати документів, посвідчених або виданих нотаріусом, посадовою особою органу місцевого самоврядування, можуть бути видані за письмовою заявою правонаступників осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, а дублікат іпотечного договору - в тому числі за письмовою заявою іпотекодержателя за іпотечним договором.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що АТ «Альфа-Банк» як правонаступник первісного кредитора не визначений нормами Закону України «Про нотаріат» як особа, яка має право на отримання дублікатів договору іпотеки від 02.06.2006 року № 02-10/1536.

Також суд першої інстанції як на підставу для задоволення позову вказав, що приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. провів державну реєстрацію права власності АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру, тоді як на все майно позивача було накладено арешт й на момент прийняття рішення цей арешт органами виконавчої служби не було знято.

У цій справі встановлено, що 04.05.2020 року Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Київ у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 було винесено дві постанови про арешт коштів боржника та про арешт майна (т. 1 а. с. 35-38).

27 вересня 2021 року приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. зареєстрував за АТ «Альфа-Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Однією з підстав для відмови у державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно (п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV)).

3 липня 2018 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування» № 2478-VIII (далі - Закон № 2478-VIII). Згідно з пунктом 10 розділу І цього Закону частину четверту статті 24 Закону № 1952-IV доповнено пунктом 7 про те, що відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі «державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем».

Іпотекодержатель, зокрема і новий кредитор, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи, може безперешкодно реалізувати право на задоволення своїх вимог до боржника переважно перед іншими його кредиторами, зокрема, шляхом реєстрації права власності за ним на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». За змістом зазначеного припису п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV обтяження предмета іпотеки, зареєстровані після державної реєстрації іпотеки за банком або іншою фінансовою установою, не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателем та для державної реєстрації за ним (зокрема і за новим кредитором, який набув прав іпотекодержателя від банку чи іншої фінансової установи) права власності на цей об`єкт.

Закон № 2478-VIII застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону (п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2478-VIII).

Згідно з п. 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2478-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через три місяці з дня набрання чинності цим Законом. Він був опублікований 3 листопада 2018 року, набрав чинності 4 листопада того року та був введений у дію 4 лютого 2019 року.

Отже, за змістом п. 7 ч. 4 ст. 24 Закону № 1952-IV наявність обтяження речових прав на квартиру, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника, не могло бути підставою для відмови АТ «Альфа-Банк» у державній реєстрації права власності на квартиру у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Така підстава для відмови існувала до моменту введення в дію 04 лютого 2019 року Закону № 2478-VIII ( висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 03 квітня 2019 року у справі № 755/5072/17, від 08 червня 2021 року у справі № 346/1305/19).

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позивач не довів порушення його права внаслідок реєстрації права власності на квартиру за АТ «Альфа-Банк» через накладення на неї арешту державним виконавцем.

Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні застосував до спірних правовідносин положення Закону України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Проте посилання суду першої інстанції на необхідність застосування вказаного закону є безпідставними з огляду на наступне.

Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачав втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняв його примусове стягнення (відчужувати без згоди власника).

Дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» лише обмежувала в часі примусове стягнення майна до моменту втрати чинності цим Законом.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Кодексу України з процедур банкрутства (у редакції Закону України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через вісімнадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу, тобто 21 квітня 2021 року. 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», відповідно до пункту 2 розділу ІІ якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Також 13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб», яким внесла зміни до Кодексу України з процедур банкрутства у розділі «Прикінцеві та перехідні положення» та абзац четвертий пункту 2 виклала в такій редакції: «Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через двадцять місяців з дня введення в дію цього Кодексу».

Закони України від 13 квітня 2021 року № 1381-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та № 1382-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реструктуризації зобов`язань за кредитами в іноземній валюті та адаптації процедур неплатоспроможності фізичних осіб» набрали чинності 23 квітня 2021 року. Відповідно до цих законів Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.

Таким чином, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність 23 вересня 2021 року, тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час здійснення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа Банк» 27 вересня 2021 року приватним нотаріусом Русанюком З.З. та прийняття ним оскаржуваного рішення від 01 жовтня 2021 року введені цим законом тимчасові обмеження вже не діяли, адже вони обмежували в часі примусове стягнення майна лише до моменту втрати цим законом чинності.

Відповідні висновки щодо застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» викладено у постановах Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі № 501/2862/15-ц, від 10 січня 2024 року у справі № 314/1612/22, від 04 січня 2024 року у справі № 753/2976/21.

При цьому вказаний закон не встановлював заборони іпотекодержателю розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, провести підготовчі дії, що полягають у направленні іпотекодавцю досудової вимоги, проведенні оцінки вартості іпотечного майна. До того ж, направлення досудової вимоги іпотекодавцю не свідчить про те, що у подальшому безумовно відбудеться примусове стягнення у позасудовому порядку, адже така вимога може бути задоволена іпотекодавцем добровільно та предмет іпотеки буде відчужений за згодою іпотекодавця. Саме іпотекодержатель на власний розсуд та з урахуванням обставин, що склалися, вправі обирати, у який саме спосіб йому задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

З матеріалів справи вбачається, що приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. зареєстрував за АТ «Альфа-Банк» право власності на спірну квартиру на підставі таких документів: дублікату договору іпотеки № 02-10/1536, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кравченко І.В. 02.06.2006 року та зареєстрованим № 1999, серія та номер 489, виданий 22.09.2020, видавник: приватний нотаріус КМНО Кравченко І.В.; звіту про незалежну оцінку майна, виконану ТОВ «Незалежна експертна компанія» 25.08.2021 року, відповідно до якого вартість спірної квартири становить 1 290 900,00 грн; повідомлення ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, у якому повідомлялось, що станом на 17.07.2020 розмір заборгованості становив 97 341,67 доларів США; рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 31.07.2020 року; довідки про стан заборгованості, відповідно до якої розмір заборгованості позивача за договором кредиту від 02.06.2006 року № 1-29/2069 станом на 27.09.2021 року становить 271 364,42 доларів США (т. 1 а. с. 45-50).

Наведене свідчить про те, що приватному нотаріусу КМНО Русанюку З.З. було надано всі, передбачені Порядком, документи для здійснення реєстрації права власності за АТ «Альфа-Банк» на спірну квартиру, серед яких і рекомендоване повідомлення про вручення ОСОБА_1 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки 31 липня 2020 року ( а.с. 219, т. 1); звіт про незалежну оцінку майна, виконану ТОВ «Незалежна експертна компанія» 25.08.2021 року, відповідно до якого вартість спірної квартири становить 1 290 900 грн ( а.с. 50, т. 1).

Щодо доводів позивача про те, що приватному нотаріусу не було надано достовірних даних про розмір заборгованості за кредитним договором, то колегія суддів зазначає, що не передбачено такої підстави для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки як неспівмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

При цьому в ч. 5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Враховуючи, що позивач не пред`явив вимог про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а також у встановленому законом порядку не оскаржив проведену суб`єктом оціночної діяльності оцінку предметів іпотеки, яка була чинною на момент прийняття оспорюваного рішення приватного нотаріуса, колегія суддів не приймає доводи позивача щодо неправильного визначення розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором та її неспівмірності з вартістю предмета іпотеки .

У постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 592/9256/17-ц), від 09 лютого 2022 року в справі № 760/24222/19 зроблено висновок, що державний реєстратор при вчиненні реєстраційних дій не наділений повноваженнями з перевірки розміру кредитної заборгованості, зазначеного іпотекодержателем, факт нарахування відсотків та неустойки за межами строку кредитування не має правового значення в контексті правомірності прийнятих державним реєстратором рішень.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача, оскільки висновки суду про задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, у задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Русанюка З.З. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, слід відмовити з наступних підстав.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення щодо суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

За змістом висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 та від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та стосовно якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У даній справі зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджують, що спір виник між ОСОБА_1 як іпотекодавцем та АТ «Сенс-Банк» ( попередня назва АТ «Альфа Банк») як правонаступником іпотекодержателя та особою, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру.

Тому приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. є неналежним відповідачем у справі, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до нього необхідно відмовити з цих підстав.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен компенсувати АТ «Сенс-Банк» витрати по сплаті судового збору за подання до суду апеляційної скарги в сумі 2724 грн.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», яка подана представником Пересуньком Сергієм Сергійовичем, - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року - скасувати та прийняти постанову :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравченко Інеси Володимирівни, Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича, про визнання дій протиправними та скасування рішення державного реєстратора - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс-Банк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2724 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.