Справа №461/4391/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова в складі:

головуючого судді - Мироненко Л.Д.,

при секретарі судового засідання Курилюк А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги,-

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги.

У травні 2024 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (далі -ЛМКП «Львівтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в розмірі 3929,42 та судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, проживають та є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуги з постачання теплової енергії.

Даний будинок обладнаний вузлом комерційного обліку теплової енергії, а актами про включення системи теплопостачання до будинку підтверджується факт надання ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги з постачання теплової енергії будинку, в тому числі, теплової енергії на забезпечення загальнобудинкових потреб та допоміжних приміщень.

31 грудня 2021 року з відповідачами були укладені індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання, типова форма яких затверджена постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідачам для здійснення оплати за надані послуги був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення про нарахування вартості та кількості даних послуг з метою їх оплати.

Водночас, останні всупереч вимог законодавства та чинних договорів свого зобов`язання щодо сплати комунальних послуг не виконали.

Рух справи в суді.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 29.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позиція сторін по справі.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися, причини неявки суду не повідомили.

15.07.2024 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити, оскільки 21.06.2024 року ним було здійснено оплату заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії в повному розмірі.

22.07.2024 від представника позивача ОСОБА_4 через систему «Електронний суд» надійшла заява про закриття провадження у справі в порядку п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, у зв`язку з тим, що у справі відсутній предмет позову. В обґрунтування заяви вказано, що 21.06.2024 відповідачі самостійно сплатили заборгованість в сумі 4272,77 грн. за надані послуги з постачання теплової енергії. Крім того, представник позивача у заяві просила суд повернути суму сплаченого судового збору.

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Встановлені судом фактичні обставини справи та мотиви прийняття рішення.

Судом встановлено, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» є надавачем послуг з теплопостачання до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актами про включення системи теплоспоживання від 14.11.2022 року, 16.10.2023 року.

У вищевказаній квартирі зареєстровані та проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою №1 з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 20.02.2024 року, виданої ЛМКП «Львівтеплоенерго».

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Стаття 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійснення своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

З 01.12.2021 року між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та споживачами вважається укладеним індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та опублікований на офіційному сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Згідно з п. 5 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, виконавець зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки та на умовах, що визначені цими договорами.

З представленого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачі плату за послуги з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби на опалення за період з 01.05.2022 по 29.02.2024 не вносили, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 3929,42 грн..

Згідно ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Положеннями ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а відповідно до частини третьої споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з постачання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення, зобов`язані оплачувати такі, однак вказаного обов`язку належним чином не виконали, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними.

Разом з тим, з наданої представником позивача заяви від 22.07.2024 року про закриття провадження та долученої до відзиву копії квитанції № 599005219 від 21.06.2024 року встановлено, що станом на дату розгляду справи, а саме 13.09.2024 року відповідачами було повністю погашено суму заборгованості.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, враховуючи вищенаведене та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду та ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, а також беручи до уваги відсутність у відповідачів заборгованості за спожиті послуги, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо заяви представника позивача про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Водночас судом враховуються правові висновки Верховного Суду, наведені у постановах від 10.04.2019 у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09.09.2020 у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20), у яких Верховний Суд звернув увагу на наступне.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Як вбачається із матеріалів справи, жодних заяв, у тому числі про залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо від сторін до суду не надходило.

З огляду на наведене, враховуючи, що на момент подання позову до суду існував предмет спору, однак такий став відсутній вже після відкриття провадження у справі, а саме 21.06.2024 року, у зв`язку із повною сплатою відповідачами заборгованості, що підтверджено належними та допустимими доказами, суд доходить висновку про наявність підстав для ухвалення судового рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи клопотання представника позивача щодо повернення сплаченого судового збору, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи положення вказаної статті, суд приходить до висновку, що у випадку відмови в позові, судовий збір покладається на позивача та не стягуються з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 23, 81, 89, 247, 258, 259, 263-268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Л.Д. Мироненко