Справа № 372/1041/24
Провадження № 2/364/231/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2024 , Володарський районний суд Київської області, у складі:

головуючої судді Моргун Г. Л.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» ( , адреса: площа Солом`янська, 2, м. Київ, 03035, № тел: 20, е-пошта: ,наявний електронний кабінет)

до

ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , адреса: АДРЕСА_2 )

про стягнення заборгованості ,

УСТАНОВИЛА:

26.02.2024 позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області. Ознайомившись з матеріалами справи суддя своєю ухвалою направив справу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області. 14.05.2024 суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ознайомившись з матеріалами справи з`ясував, що відповідно територіальної юрисдикції справа підсудна Володарському районному суду Київської області.

Безпосередньо до Володарського районного суду Київської області справа надійшла 11.06.2024.

У позовні заяві позивач зазначає, що 20.12.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» уклало договір факторингу з АТ « Альфа-Банк», за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 501177614 укладеним 23.08.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Згідно розрахунку заборгованості сума боргу склала 73586,08 гривень.

Позивач, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та на ст. ст. 175-177 ЦПК України, просить суд, стягнути з відповідачки на користь ТОВ « ЕЛІТ ФІНАНС»:

-суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 73586,08 гривень;

-судові витрати: судовий збір; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100,00 гривень.

12.06.2024 судом відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату та час розгляду справи без їх виклику в судове засідання, на 12.07.2024 о 09:20. Одночасно суд зобов`язав позивача надати до канцелярії суду оригінали документів, які містяться у кредитній справі відповідачки (електронні докази, що відповідають вимогам чинного законодавства) - ОСОБА_1 , а саме: оригінал договору позики (заяву про приєднання), додаткові угоди до неї; виписки по картковому рахунку про отримання саме відповідачкою суми позики; розпорядження про надання позики; матеріали щодо поточної роботи з клієнтом; фінансову бухгалтерську звітність позичальника; картку кредитної справи встановленого зразка в якій міститься загальна інформація про позичальника і т.п.; контрольні документи (інформація щодо моніторингу ): картку контролю виконання позичальником умов договору; документацію з бухгалтерського обліку позики та процентів; розрахунки заборгованості по кредиту, процентів, комісійних, штрафних санкцій; статистичну та бухгалтерську звітність; розшифровку дебіторської, кредиторської заборгованості; довідку про рух грошових коштів за рахунком; звіт про фінансові результати ( первинні документи та виписки з особових рахунків клієнта банку, які підтверджують існування певних банківських операцій, нарахування позичальнику кредитних коштів, боргу по основній сумі кредиту та процентам) тощо. Окрім наведеного позивач повинен був надати для огляду та дослідження оригінали договорів факторингу, додаткові угоди договору факторингу, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу, реєстр боржників та повідомлення відповідача про переуступку права вимоги. Позивачу роз`яснено наслідки ненадання доказів, витребуваних судом, передбачені п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

12.07.2024 судовий розгляд справи не відбувся через відсутність електроживлення приміщення суду. Суд продовжив строк судового провадження та відклав судовий розгляд справи по суті на 12.09.2024.

12.09.2024 ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив, що позивач не виконав вимоги суду викладені в ухвалі від 12.06.2024 та не надав належних письмових (електронних) доказів на ствердження своїх позовних вимог, які стосуються безпосередньо заявленого позову, зокрема кредитних правовідносин щодо яких він звернувся до суду.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, позивач стверджує, що 20.12.2021 ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» уклало договір факторингу з АТ « Альфа-Банк», за умовами якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 501177614 укладеним 23.08.2019 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Згідно розрахунку заборгованості сума боргу склала 73586,08 гривень.

Оскільки при зверненні до суду до позовної заяви позивачем було долучено неналежної якості (нечитабельні) та неналежним чином завірені копії зазначених вище кредитних зобов`язань, суд зобов`язав позивача надати для огляду оригінали таких, однак всупереч наведеному позивач жодним чином не відреагував на ухвалу суду від 12.06.2024 яку він отримав у електронному кабінеті 13.06.2024 ( а.с. 74).

Тобто наразі позивачем належними та допустими доказами не доведено наявність будь-яких кредитних зобов`язань у ОСОБА_1 перед ТОВ « ФК «Еліт Фінанс» тобто достовірно встановити такі правовідносини суд не має можливості.

Окрім наведеного слід зазначити, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги" стаття 7.

Постанова Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 755/1549/22: зазначає, що отримавши процесуальні документи в електронній формі, суд має здійснити перевірку, чи містить такий документ електронний підпис. Доступ до перевірки електронного підпису є відкритим, а тому суд має можливість та зобов`язаний достовірно встановити, що особа, яка подає процесуальний документ до суду, підписала його електронним підписом, який прирівнюється до власноручного. Апеляційний суд не врахував, що оригіналом є саме документ в електронній формі, а його паперова форма - відтворена на папері копія. Тож передусім суд має досліджувати на предмет підписання електронний документ, а не його паперову копію.

Наразі процесуальний закон оперує трьома поняттями - «оригінал», «електронна копія» та «письмова копія» електронного доказу тощо.

Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» тлумачить «оригінал електронного документа» як електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним чи прирівняним до власноручного підписом автора. У випадку, коли автор створює ідентичні за інформацією та реквізитами електронні документи або коли надсилає електронний документ кільком адресатам чи зберігає його на кількох носіях, то усі вони є оригіналами та мають однакову юридичну силу.

Суд доходить висновку, що за наведених обставин на час розгляду справи, не видається можливим установленим порядком безспірно з`ясувати обставини щодо договірних відносин між сторонами та умов, на яких були, як стверджує позивач, отриманні ним права грошової вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача, зокрема, щодо відповідальності за порушення ним грошових зобов`язань.

Отже, на думку суду не надання позивачем витребуваних судом доказів вказує на невиконання ухвали суду від 12.06.2024 та відсутність можливості доведеності позивачем заявлених ним позовних вимог, а як наслідок неможливості розгляду такої справи по суті.

Одночасно позивач не навів обґрунтованих, належних причин неможливості виконання ухвали суду від 12.06.2024. Слід зазначити, що тягар доведення неможливості належно виконати ухвалу суду лежить на виконавцеві. Позивач не навів жодної обґрунтованої причини, яка би звільнила його від обов`язку щодо доказування правомірності звернення до суду з таким позовом. Стаття 81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно ч.2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав ухвалу про відкриття провадження та витребування письмових доказів - 13.06.2024 в системі «Електронний Суд» в електронному кабінеті ( а.с. 74) та 15.07.2024 ухвалу про продовження строку провадження ( а.с.83).

Згідно положень визначених ч. 7 ст. 14 ЦПК України, що перегукується з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС визначено, що особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Однак незважаючи на належне повідомлення та отримання позивачем процесуальних документів суду, як вже зазначалося вище, станом на 12.09.2024 ухвала від 12.06.2024 не виконана і як наслідок витребувані судом оригінали письмових доказів , які містяться в кредитній справі ОСОБА_1 позивачем надані не були, належні обґрунтування щодо причин ненадання таких доказів також позивачем не наведені.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини, Україна зобов`язана гарантувати дотримання «справедливого і публічного розгляду справ впродовж розумного строку» в судочинстві.

За приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно вимог ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до ч. 10 ст. 84 Цивільного процесуального кодексу України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.92, (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.98 та "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Суд зазначає, що повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом надмірного формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин, тобто є необхідним (позитивним) формалізмом, який сприяє належному здійсненню правосуддя. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, оскільки відповідно до частини 2 статті 257 ЦПК України не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Враховуючи викладене, та, що для вирішення такого спору і для прийняття судового рішення на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, не надання позивачем витребуваних письмових ( електронних) доказів, а також не повідомлення про неможливість подання таких доказів у строк встановлений судом, унеможливлює встановлення усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а відтак в силу наведених вище положень статті 257 ЦПК України, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Залишити без розгляду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Роз`яснити позивачу право на повторне звернення до суду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Г. Л. Моргун