Справа № 466/3634/24
Провадження № 2/466/1499/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

02 вересня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Едера П. Т.

секретаря с/з Костюка В. С.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такими, що втратила право користування жилим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

02 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такими, що втратила право користування житловим приміщенням.

Просила ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_3 такими, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 та судові витрати покласти на відповідача.

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивачів.

Згідно викладеного в позовній заяві, позивач обґрунтовує позовні вимоги наступним.

Квартира АДРЕСА_1 належить Львівській територіальній громаді в особі Львівської міської ради.

Позивач зазначає, що згідно п. 1 Розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 587 від 16.10.2015 "Про зміну договору найми житлового приміщення та визнання наймачем ОСОБА_2 ", визнано позивача ОСОБА_2 наймачем житлового приміщення квартирою АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат житловою площею 41, 1 кв. м. з кухнею площею та комунальними вигодами. Загальна площа квартири 68,8 кв. м. (ЛКП "Збоїща-408").

Відповідач ОСОБА_3 , який є зведеним братом позивача ОСОБА_2 з часу свого народження у вказаній квартирі взагалі не проживав. Особистих чи будь-яких інших речей відповідача у вказаному житлі немає, адреса його фактичного проживання - АДРЕСА_2 . Жодної участі, фінансової, по утриманню вищевказаного житла (сплата комунальних послуг, ремонтні роботи і т. п.), відповідач ОСОБА_3 не приймає.

Реєстрація відповідача створює перешкоди позивачу у реалізації її права на оформлення субсидії, а також покладає додаткові навантаження на бюджет позивача.

Перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.

Факт тривалого не проживання відповідача у квартирі позивач підтверджує Актом ОСББ "Б. Хмельницького 253" від 18 березня 2024 року.

Відповідач у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 04 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 вересня 2024 року виключено з числа співвідповідача ОСОБА_4 .

02 вересня 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова постановлено проводити заочний розгляд справи.

В підготовчому судовому засіданні 20 червня 2024 року ухвалою суду (протокольно) задоволено клопотання позивача ОСОБА_2 про допит свідків.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Дяків Б. З. надав пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням поштового відправлення, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, причин неявки не повідомив, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-283 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, доводи сторони позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, їх відповідності закону та необхідності їх задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступне.

Цей спір виник з правових відносин щодо користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №162015 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Факт тривалого не проживання відповідача у квартирі підтверджено Актом ОСББ "Б. Хмельницького 253" від 18 березня 2024 року.

Допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_7 , яка повідомила, що проживає у будинку АДРЕСА_3 більше 12 років, дружні сусідські відносини з ОСОБА_8 , відповідача ОСОБА_3 жодного разу не бачила за весь час проживання у вказаному будинку, підтвердила, що з цього приводу підписала акт ОСББ «Б. Хмельницького 253" від 18 березня 2024 року.

Таким чином, доводи позивача та докази обґрунтування позовних вимог у судовому розгляді не спростовано.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник вправі вимагати усунення перешкод, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відомості про зняття з реєстрації вносяться до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У ст. 72 Житлового кодексу України зазначено: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У ч. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено наступне: «Відповідно до ст.107ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо)».

З огляду на вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам у справі, суд дійшов висновку, що позов є підставним, вимоги Позивача ґрунтуються на вимогах закону, докази на які позивач посилається є належними та допустимими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на Відповідача.

Позивачем ОСОБА_2 понесено судові витрати в розмірі 1211 гривень 20 копійок оплати судового збору за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Позивач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 та проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 10 вересня 2024 року.

Суддя П. Т. Едер