КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4003/24
Провадження № 2-о/488/122/24
УХВАЛА

Іменем України

12.09.2024 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , де заінтересованими особами визначені: орган опіки та піклування у особі Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання дитини,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2024 року заявник ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Качана Романа Юрійовича через підсистему "Електронний суд" звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з заявою про встановлення факту самостійного виховання дитини, де заінтересованими особами визначені: орган опіки та піклування у особі Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання дитини.

06.09.2024 року визначено суддю для розгляду справи у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618 - ІV (у редакції Закону № 2147 - VIII від 03.10.2017 року) та передано для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Дослідивши матеріали заяви, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (провадження № 61-15965св19) роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не позв`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказано, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" звернуто увагу судів на таке: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, однією із умов встановлення юридичного факту в порядку окремого провадження є відсутність спору про право, тобто якщо встановлення такого факту підтвердить наявність чи відсутність саме неоспорюваних прав.

Зі змісту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що встановлення юридичного фактусамостійного виховання дитини необхідне заявникові, окрім отримання відстрочки від мобілізації, також для переміщення дитини, його навчання, профілактичного лікування, без згоди матері, яка на даний час перебуває в іншому шлюбі та виховує інших своїх дітей від другого шлюбу.

Приписами ст. ст. 109, 141, 159, 160 СК України передбачено рівність прав батьків щодо дитини, можливість за згодою батьків визначення місця проживання дитини, її виховання та утримання.

Реалізуючи саме ці норми СК України, батьки малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , не позбавлені права в добровільному порядку укласти нотаріально посвідчений договір "Про проживання, виховання та утримання дитини", яким визначити всі істотні умови щодо виховання та утримання ними як батьками їхньої дочки.

Зазначені заявником у заяві обставини дають суду підстави вважати, що вимога про встановлення факту самостійного виховання дитини та утримання дитини, фактично пов`язана зі спором між батьком і матір`ю дитини щодо здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Разом з цим, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання дитини батьком без участі матері не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останнього.

Жодний нормативно - правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав. Адже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) та поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ними батьківських обов`язків.

Отже, захист порушених прав у зв`язку із невиконанням батьком, матір`ю, своїх батьківських обов`язків, не прийняття одним із них участі у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

Крім цього, заявником не подано до суду документів, які б підтверджували існування складнощів у заявника через відсутність установлення факту самостійного виховання дитини, тим паче при наявності у останнього рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 672 від 25.11.2022 р. "Про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Слід зазначити, що такі факти можуть бути встановлені судом, зокрема, під час розгляду справ про оскарження дій чи рішень щодо відмови компетентних органів у наданні соціальної пільги або незабезпечення соціальними гарантіями, а не в окремому провадженні за правилами цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного вище, зі змісту викладених заявником обставин та мети юридичного факту, який заявник просить суд встановити, враховуючи передбачений нормами СК України порядок добровільного вирішення питання утримання та виховання дитини шляхом укладення між батьками нотаріально посвідченого договору "Про проживання, виховання та утримання дитини", суд дійшов висновку, що з заяви ОСОБА_1 фактично вбачається спір про право батьків щодо виховання дитини.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Оскільки з заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 293, 315, 259-260, 353, 354 ЦПК, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , де заінтересованими особами визначені: орган опіки та піклування у особі Миколаївської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання дитини.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, зазначений строк обчислюється з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

Суддя: Я. А. Чернявська