УХВАЛА

12 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 490/7139/23

провадження № 61-8406ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2024 року

та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів,

що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ),

Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури, у розмірі 4 000 000 грн.

Центральний районний суд міста Миколаєва рішенням від 08 лютого

2024 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Стягнув на користь ОСОБА_1 з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури грошові кошти в розмірі 372 000 грн.

Миколаївський апеляційний суд постановою від 06 травня 2024 року рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2024 року залишив без змін.

У червні 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Офісу Генерального прокурора на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 06 травня 2024 року.

Верховний Суд ухвалою від 19 червня 2024 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Запропонував заявнику додати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону. Попередив про наслідки невиконання вимог вказаної ухвали.

У червні 2024 року до Верховного Суду на виконання вимог ухвали суду

від 19 червня 2024 року від Офісу Генерального прокурора надійшла заява про усунення недоліків, до якої додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі відповідно до закону.

Отже, недоліки касаційної скарги, визначені ухвалою Верховного Суду

від 19 червня 2024 року, усунуті.

Касаційна скарга подана у передбачений законом строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України.

Підстави для відмови у відкритті касаційного провадження або повернення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу. Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3

частини другої статті 389 ЦПК України).

Отже, наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

До касаційної скарги додана заява про зупинення виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2024 року

до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Заява мотивована тим, що наразі Україна проходить складний шлях, що зумовлений вторгненням російської федерації на територію України та введенням воєнного стану на всій території держави. Економіка країни зазнала негативного впливу через ведення бойових дій та неможливістю діяльності підприємств та організацій у звичайному безперебійному режимі. Ці обставини зумовили та продовжують зумовлювати зменшення надходжень грошових коштів до Державного бюджету України. Таким чином, ураховуючи, що за результатами перегляду судових рішень у цій справі Верховний Суд може зменшити розмір стягнення моральної шкоди, для забезпечення збалансованості інтересів сторін, попередження безпідставного стягнення бюджетних коштів, є необхідним зупинення рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Згідно з частиною першою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Вирішуючи клопотання про зупинення виконання судових рішень, суд виходить з того, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 18 ЦПК України та статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Клопотання/заява про зупинення виконання судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами (зокрема,

у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови). У клопотанні особа повинна навести обґрунтування своїх вимог та довести, що захист її прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, або буде неможливим повернення виконання судових рішень у разі, якщо вони будуть скасовані. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Заявник повинен навести обґрунтування відповідної вимоги та довести, що захист його прав та інтересів стане об`єктивно неможливим без вжиття таких заходів; для відновлення порушених прав необхідно буде докласти надмірних зусиль та/або витрат.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Також суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункт 55), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що у більшості правових систем існують процедури зупинення або відстрочення виконання рішення; зупинення або відстрочення є, безперечно, необхідними в деяких випадках.

Доводи заяви Офісу Генерального прокурора не свідчать про необхідність зупинення виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2024 року, оскільки в обґрунтування наведених у заяві обставин заявник не надав доказів вчинення дій, спрямованих на реалізацію оскаржуваних судових рішень, зокрема доказів відкриття виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення (копія постанови про відкриття виконавчого провадження), а відтак наразі не доведено реальність настання обставин, на які він посилається.

Ураховуючи вказане вище, у задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора про зупинення виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого 2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку необхідно відмовити.

Суд звертає увагу заявника, що у разі вчинення дій, спрямованих на реалізацію оскаржуваних судових рішень, заявник не позбавлений права повторно звернутися із заявою (клопотанням) про зупинення виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого

2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку, з наведенням обґрунтування вищевказаними доказами.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Керуючись статтями 389, 394, 395, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у даній справі.

Витребувати з Центрального районного суду міста Миколаєва цивільну справу № 490/7139/23 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства та прокуратури.

У задоволенні заяви Офісу Генерального прокурора про зупинення виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 лютого

2024 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку відмовити.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк