КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Волинської митниці на рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці, товариства з обмеженою відповідальністю «Національна електронна біржа», товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна біржа» про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу,

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним вище позовом, в якому просив: розірвати договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який укладений за результатами проведення електронних торгів по реалізації вказаного транспортного засобу, реалізація якого здійснювалася Волинськоюмитницею через оператора електронного майданчика - ТОВ «Національна електронна біржа»; стягнути з ТОВ «Національна електронна біржа» грошові кошти в сумі 64 003,30 грн, сплачені за вищезазначений придбаний транспортний засіб;стягнути з ТОВ «Українська універсальна біржа» грошові кошти в сумі 5 219,05 грн, сплачені як гарантійний внесок в сумі 2 969,17 грн та гарантійний внесок для участі в аукціоні в сумі 2 079,88 грн, реєстраційний внесок в сумі 170,00 грн; стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу в сумі 3 000,00 грн та по сплаті судового збору в сумі 1 074,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що Волинською митницею 01 грудня 2021 року було передано транспортний засіб марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , на реалізацію за допомогою електронної системи «Prozorro.Продажі» через оператора електронного майданчика - ТОВ «Національна електронна біржа».

13 січня 2022 року за результатами проведенняелектронних торгів по реалізації вищезазначеного транспортного засобу позивача визнано переможцемаукціону.

За участь в електронних торгах (аукціоні) позивач на рахунок ТОВ «Українська універсальна біржа» сплатив гарантійний внесок згідно платіжної інструкції № 0.0..1 від 12 січня 2022 року у розмірі 2 969,17 грн та гарантійний внесок у розмірі 2 079,88 грн відповідно до платіжної інструкції № 0.2.1 від 12 січня 2022 року. Також позивач сплатив реєстраційний внесок у розмірі 170,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 12 січня 2022 року.

Вартість транспортного засобу в сумі 64 003,30 грн було сплачено на рахунок ТОВ «Національна електронна біржа», що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0..1 від 14 січня 2022 року.

20 січня 2022 року придбаний на аукціоні транспортний засіб було передано позивачу відповідно до накладної (вимоги).

Однак, 21 січня 2022 року при зверненні до Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області для постановки транспортного засобу на облік позивачу було відмовлено та повідомлено, що транспортний засіб перебуває в розшуку згідно бази даних «Інтерпол».

У відповідь на адвокатський запит від 16 лютого 2023 року слідчим СВ Луцького РУП ГУ НП у Волинській області повідомлено, що у кримінальному проваджені № 0000102 від 21 січня 2022 року триває досудове розслідування, а також, що 27 січня 2023 року ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області було накладено арешт на транспортний засіб марки «VOLVO S40», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який було вилучено в ході проведення огляду місця події 21 січня 2022 року за адресою: с. Струмівка, вул. Рівненська, 3, Луцького району Волинської області. Накладення арешту було мотивовано тим, що вказаний транспортний засіб згідно відомостей бази «Інтерпол» було викрадено 15 листопада 2020 року на території країни «Sweden», a відповідні відомості у вищезазначену базу внесено 20 січня 2021 року, а тому з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх відчуження, знищення, а також з метою повного та всебічного, об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, слід накласти арешт на вищевказаний транспортний засіб.

З посиланням на вимог статей 651, 653, 673 ЦК України позивач зазначає, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу підлягає розірванню, оскільки відповідачі, як продавці, передали товар (автомобіль), який він не може використовувати за призначенням, а отже позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору, у зв`язку з чим відповідачі зобов`язані повернути йому кошти, сплачені за придбання товару (автомобіля) у розмірі 64 003,30 грн, а також сплачені за участь в електронних торгах (аукціоні) у розмірі 5 219,05 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року позов задоволено частково.

Розірвано договір купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13 січня 2022 року по реалізації вказаного транспортного засобу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Волинської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 073,60 грн.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року стягнуто з Волинської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Волинська митниця звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що митний орган не був власником майна ні до продажу, ні після продажу, а процедура переходу у власність держави транспортного засобу Волинською митницею не порушувалась.

Зазначений автомобіль 25 жовтня 2020 року під керуванням громадянки України ОСОБА_3 заїхав в зону митного контролю пункту пропуску «Ягодин». У відповідності до пункту 2 частини першої статті 238 Митного кодексу України вищезгаданий автомобіль 25 жовтня 2020 року посадовою особою митного поста «Ягодин», згідно уніфікованої митної квитанції МД-1 № 0365051 був переданий на склад митниці. Термін зберігання на складі митниці транспортного засобу закінчився 25 січня 2021 року. Листом митниці від 17 грудня 2020 року громадянку ОСОБА_3 було проінформовано про закінчення строку зберігання на складі зазначеного транспортного засобу. Відповідно до заявки від 01 грудня 2021 року № 20 цей автомобіль переданий в реалізацію на електронний аукціон, однак згідно відомостей бази «Інтерпол» даний транспортний засіб було викрадено на території Швеції.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції, що митний орган не володів ситуацією, що транспортний засіб згідно відомостей бази «Інтерпол» перебуває у розшуку. На момент ввезення транспортного засобу на митну територію України, а саме 25 жовтня 2020 року, даними про те, що транспортний засіб перебуває у розшуку могла володіти Державна прикордонна служба та повідомити про це митні органи, але це не відбулося, адже, як з`ясовано судом першої інстанції, згідно відомостей бази «Інтерпол» даний транспортний засіб було викрадено лише 15 листопада 2020 року на території країни «Sweden».

Митний орган після закінчення терміну зберігання транспортного засобу на складі митниці зобов`язаний проінформувати громадянку ОСОБА_3 про закінчення строку зберігання на складі зазначеного транспортного засобу та передати цей автомобіль в реалізацію на електронний аукціон.

Стверджує, що митним органом було виконано всі покладені на нього зобов`язання, основним з яких є обов`язок продавця передати товар покупцеві. Згідно накладної (вимога) від 20 січня 2022 року, виданої Волинською митницею, транспортний засіб на підставі акту № 2 про придбання товару на електронному аукціоні було передано позивачу.

З огляду на вищевказане відповідач вважає, що митним органом виконано всі умови договору, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Також не погоджується із додатковим рішенням суду, вважаючи, що витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2 000,00 грн за підготовку позову і подання його до суду є явно завищеними та є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами).

Враховуючи всі аспекти даної справи і час, який необхідно витратити адвокату на підготовку матеріалів до суду як кваліфікованому фахівцю, а підготовка вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних затрат часу та коштів, які заявлені позивачем як витрати на правову допомогу, то витрати, пов`язані на правничу допомогу у розмірі, які суд присудив на користь позивача явно завищені

Просить скасувати основне і додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі представника - ОСОБА_4 просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачем та його представником не оспорювався факт виконання Волинською митницею порядку організації та проведення процедури електронного продажу транспортного засобу, а тому посилання в апеляційній скарзі на дотримання митницею вимог пункту 58 Порядку № 1050 не має правового значення при розгляді даного спору.

Щодо тверджень відповідача про виконання ним всіх вимог договору купівлі-продажу автомобіля зазначає, що позивач після отримання автомобіля від Волинської митниці 21 січня 2022 року звернувся до Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області для постановки транспортного засобу на облік, де йому було відмовлено та повідомлено, що транспортний засіб перебуває в розшуку згідно бази даних «Інтерпол». При укладені договору купівлі-продажу, в тому числі і через електронний майданчик, покупець бажає отримати певний результат - річ у своє користування. Утім, в даному випадку позивач, сплативши визначену продавцем грошову суму, був позбавлений можливості отримати певну річ у своє користування, що є істотним порушенням договору. На даний час автомобіль перебуває на штрафмайданчику, оскільки ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2023 року на транспортний засіб накладено арешт.

Також не погоджується із доводами апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду про стягнення витрат на правову допомогу. Вказує, що твердження представника Волинської митниці про те, що адвокатом лише надано позивачу консультацію та підготовлено позов, є недостовірним і таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

До позовної заяви на виконання вимог ЦПК України було надано попередній (орієнтовний) розрахунок сум витрат на правничу допомогу, відповідно до якого вказувалося, що адвокатом надавалися та планують в подальшому бути надані такі послуги: ознайомлення з документами та вивчення судової практики - 2 години; консультування клієнта з приводу спору, узгодження правової позиції - 1 година; підготовка позовної заяви про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу, який укладений за результатами проведення електронних торгів, формування справи та подача її до суду - 3 години. При цьому у позовній заяві позивач просив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, однак розгляд справи здійснювався із повідомленням (викликом) сторін, в якому участь приймав адвокат. Навіть якщо адвокат, який готує позовну заяву і не збирає докази, він має їх розглянути, вивчити та проаналізувати та використати при підготовці позовної заяви, а це в свою чергу займає відповідний час.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Волинської митниці - Савош Л.О. підтримала апеляційну скаргу та доводи, викладені в ній, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в позові.

Представник позивача - ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Інші учасники справи явку своїх уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до апеляційного суду не повідомили, тому колегія суддів дійшла висновку, що їх неявка відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно відповіді Волинської митниці від 05 травня 2022 року № 7.3-21/5160 автомобіль марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , 25 жовтня 2020 року під керуванням громадянки України ОСОБА_3 заїхав в зону митного контролю пункту пропуску «Ягодин».

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 238 Митного кодексу України вищезгаданий автомобіль 25 жовтня 2020 року посадовою особою митного поста «Ягодин», згідно уніфікованої митної квитанції МД-1 № 0365051, був переданий на склад митниці. Термін зберігання на складі транспортного засобу закінчився 25 січня 2021 року.

Листом митниці від 17 грудня 2020 року громадянку ОСОБА_3 проінформовано про закінчення строку зберігання на складі зазначеного транспортного засобу.

Рішенням комісії, що створена відповідно до наказу Волинської митниці від 17 вересня 2021 року № 227, ухвалено провести реалізацію автомобіля марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , за допомогою електронної системи «Prozorro.Продажі» через оператора електронного майданчика - ТОВ «Національна електронна біржа».

Відповідно до заявки від 01 грудня 2021 року № 20 (замовник - Волинська митниця) цей автомобіль переданий в реалізацію на електронний аукціон. Наявність дефектів зазначено у пункті 3.3 вказаної заявки від 01 грудня 2021 року.

12 січня 2022 року ОСОБА_2 сплатив на рахунок ТОВ «Українська універсальна біржа» гарантійний внесок для участі у аукціоні в сумі 2 969,17 грн, гарантійний внесок для участі у аукціоні - 2 079,88 грн та реєстраційний внесок - 170,00 грн.

13 січня 2022 року вищевказаний автомобіль було реалізовано на електронному аукціоні, переможцем якого відповідно до протоколу проведення електронного аукціону № BSE001-UA-533 став позивач.

14 січня 2022 року позивач сплатив на рахунок ТОВ «Національна електронна біржа» кошти в сумі 64 003,30 грн із призначенням платежу - гарантійний внесок, ОСОБА_1 , лот № PS405.

Згідно накладної (вимога) від 20 січня 2022 року, виданої Волинською митницею, транспортний засіб на підставі акту № 2 про придбання товару на електронному аукціоні було передано позивачу.

З метою проведення державної реєстрації придбаного на електронних торгах автомобіля 21 січня 2022 року позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС у Волинській області, однак йому було відмовлено у постановці транспортного засобу на облік у зв`язку з тим, що він перебуває в розшуку згідно бази даних «Інтерпол».

Відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному проваджені № 0000102 від 22 січня 2022 року, близько 18:00 год. 21 січня 2022 року на сервісному центрі, що за адресою: Струмівка, вул. Рівненська, 74, виявлено автомобіль марки «VOLVO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у розшуку в «Інтерполі».

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2022 року у справі № 161/1094/22 накладено арешт на вищезазначений транспортний засіб. Згідно даної ухвали транспортний засіб відповідно до відомостей бази «Інтерпол» було викрадено 15 листопада 2020 року на території країни «Sweden», a відповідні відомості у вищезазначену базу внесено 20 січня 2021 року, тому з метою збереження речових доказів, запобігання можливості їх відчуження, знищення, а також з метою повного та всебічного, об`єктивного з`ясування усіх обставин справи, слід накласти арешт на вищевказаний транспортний засіб.

Задовольняючи позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач став власником спірного автомобіля, який було придбано на електронних торгах, на яких продавець продав товар, реєстрація та експлуатація якого за законодавством України забороняється, до того ж позивач позбавлений фізично доступу до цього товару, оскільки він вилучений та на майно накладено арешт ухвалою слідчого судді від 27 січня 2022 року у кримінальному провадженні № 0000102 від 21 січня 2022 року.

При цьому інформація про лот (майно), що виставлений на електронні торги, не містила відомостей про те, що транспортний засіб перебуває у розшуку згідно бази даних «Інтерполу» з 20 січня 2021 року. Вказаний факт, на думку суду, свідчить про те, що товар, який продавався, є неналежної якості, а тому укладений договір купівлі-продажу необхідно розірвати, оскільки Волинська митниця, як продавець, передала товар (автомобіль), який позивач не може використовувати за призначенням, а отже позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договору.

Колегія суддів погоджується із судом першої інстанції в частині вирішених позовних вимог про розірвання договору купівлі-продажу.

При цьому в частині вирішених позовних вимог про стягнення коштів рішення суду першої інстанції не оскаржується, отже висновки суду щодо підстав для відмови в задоволенні цих вимог не наводяться і судом апеляційної інстанції не перевіряються відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичнихосіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до пункту 5 Порядку реалізації товарів на митних аукціонах, редукціонах, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року № 1050 (далі - Порядок № 1050) замовник електронного аукціону (далі - замовник) - митниця, в якій перебуває на обліку товар, що підлягає реалізації через електронну торгову систему, і яка уклала з оператором електронного майданчика договір про проведення електронного аукціону.

Реалізація товарів з використанням електронної торгової системи здійснюється на підставі договору між замовником та оператором на проведення електронного аукціону (пункт 7 Порядку № 1050).

Проведення електронних аукціонів відбувається за кожним окремим лотом за рішенням комісії, утвореної замовником відповідно до пункту 7 Порядку обліку, зберігання, оцінки конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, і розпорядження ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 1998 року № 1340 (пункт 13 Порядку № 1050).

На підставі прийнятого комісією рішення готується заявка на проведення електронного аукціону, яка підписується головою комісії та надсилається оператору для публікації інформації з неї в електронній торговій системі у формі оголошення про проведення електронного аукціону (пункт 15 Порядку № 1050).

Після повної сплати переможцем електронного аукціону запропонованої ним ціни, а також різниці між сумою гарантійного внеску та сумою винагороди оператора (якщо сума гарантійного внеску, сплаченого переможцем електронного аукціону, менша за суму винагороди оператора) статус електронного аукціону в електронній торговій системі змінюється на «Аукціон завершено», про що учасники електронного аукціону інформуються через свої особисті кабінети. Після цього оператор не пізніше трьох робочих днів перераховує на визначені рахунки замовника суму коштів, отриману від реалізації товару на електронному аукціоні, в тому числі податки і збори, що підлягають сплаті під час переміщення товарів через митний кордон України, про що повідомляє замовника.

Подальше розпорядження коштами здійснюється замовником у встановленому законодавством порядку (пункт 55 Порядку № 1050).

За умови підтвердження зарахування на рахунки замовника всієї належної до сплати суми коштів за лот замовник протягом трьох робочих днів складає у двох примірниках акт про придбання товару на електронному аукціоні, який підписується головою комісії та затверджується керівником чи заступником керівника відповідної митниці (згідно з розподілом обов`язків), або особами, які виконують їх обов`язки.

Акт про придбання товару на електронному аукціоні підтверджує виникнення права власності в особи, яка придбала товар, та є підставою для отримання товару в замовника (пункт 55-1 Порядку № 1050).

Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною четвертою статті 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Згідно із вимогами частини першої, другої статті 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Практичне застосування статті 651 ЦК України висвітлено у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, в якій зазначено, зокрема, що суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору.

У випадку проведення електронних торгів, які не визнані недійсними в судовому порядку, та складання акту про проведені електронні торги, який є остаточним та єдиним документом, що після вчинення всіх дій покупцем, підтверджує виникнення права власності на придбане майно у нього, договір, який би можна розірвати з підстав істотного порушення договору - не складається.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Згідно частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняється.

Суд першої інстанції, керуючись наведеними нормами матеріального права, обґрунтовано виходив з того, що Волинською митницею, як замовником електронного аукціону був виставлений лот (майно) на торги і надана інформація про цей лот, з якою позивач ознайомився і погодився на його купівлю, подавши заявку на участь в електронних торгах.

Отже, Волинська митниця, як продавець, запропонувала товар до продажу, а позивач, як покупець, надав свою згоду на його купівлю. Оскільки ОСОБА_2 став переможцем електронних торгів, він також став власником автомобіля. Разом із тим, у зв?язку із тим, що Волинська митниця не надала повної інформації про товар, позивач обмежений у праві власності, а саме у праві користування та розпорядження майном. Автомобіль він не може зареєструвати, тобто не може ним користуватись, а також він його не має у фактичному володінні, оскільки на автомобіль накладений арешт і він вилучений правоохоронними органами.

Таким чином з огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що встановлені у справі обставини вказують на істотне порушення договору митницею, як продавцем, у зв`язку з чим суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для розірвання договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «VOLVO S40», 1998 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , який укладений за результатами проведення електронного аукціону 13 січня 2022 року по реалізації вказаного автомобіля.

Вищенаведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 297/2497/17, від 28 червня 2023 року у справі № 617/1845/19, від 15 квітня 2020 року у справі № 442/7169/17, від 07 липня 2021 року у справі № 297/2497/17.

Посилання апеляційної скарги на те, що митниця не володіє інформацією щодо того, що автомобіль перебував у міжнародному розшуку у зв?язку із його викраденням в іншій державі, а тому не мала її зазначати, не спростовує висновків суду першої інстанції. Саме митниця, як замовник електронного аукціону, формує лот, надає інформацію про нього. Учасник електронних торгів не може самостійно перевірити інформацію щодо виставленого на торги майна. Лише після того, як покупцю було відмовлено в реєстрації транспортного засобу, він дізнався про те, що автомобіль перебуває у міжнародному розшуку, а тому не міг бути проданий від імені держави на електронному аукціоні.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з Волинської митниці витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача про стягнення цих витрат у розмірі 3 000,00 грн підлягає частковому задоволенню, оскільки вивчення судової практики і подання позову до суду не є послугами у сфері професійної правничої допомоги.

Оцінивши об`єктивно складність цієї справи і предмет спору, кількість судових засідань у справі та лише часткове задоволення позову, враховуючи складання заяв по суті спору і те, що представником позивача до початку судових дебатів зазначено, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду буде подано заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на подану заяву про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, суд першої інстанції вбачав наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн, що відповідає критерію реальності, пропорційної та розумності і є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони не спростовані доводами апеляційної скарги, які ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та обставин цієї справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги Волинської митниці.

За таких обставин суд першої інстанції ухвалив законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для їх скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги на основне рішення не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Волинської митниці залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 березня 2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній