Дата документу 29.08.2024
Справа № 334/416/24
Провадження № 2/334/942/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі головуючого судді Коломаренко К.А., за участі секретаря судового засідання Цілінко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітній дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

за участі: позивача - ОСОБА_1 (особисто), представника позивача - адвоката Нікітіної Т.Г. (діє на підставі Ордеру серії АР №107222 від 12.01.2024), представника відповідачів - адвоката Ярошенко О.О. (діє на підставі Ордеру серії АР №1168101 від 18.03.2024 та Ордеру серії АР №1168102 від 18.03.2024)-

В С Т А Н О В И В :

17 січня 2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла (направлена засобами поштового зв`язку 15.01.2024 року) позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Нікітіна Тетяна Геннадіївна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітній дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: Територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, в якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_2 . В квартирі зареєстровані: син позивачки - ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_3 , їх неповнолітні діти - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також онук позивачки (син її дочки ОСОБА_6 ) - ОСОБА_5 . У червні 2021 року син позивачки з дружиною зібрали свої речі та документи і поїхали на заробітки до Чехії. Приблизно 02.03.2022 року сестра відповідачки зібрала речі дітей відповідачів та привезла їх до Польщі. Потім, приблизно у грудні місяці 2023 року вони всією сім`єю переїхали до Канади. Позивачка зі своєї сторони перешкод у користуванні житловим приміщенням не чинила, також не чинив опір і онук позивачки - ОСОБА_5 . Тобто відповідачі не проживали за вказаною адресою за власним бажанням. Розмір плати за деякі комунальні послуги, зокрема вивіз сміття та газопостачання прямо залежить від кількості осіб, які зареєстровані в квартирі, а для призначення субсидії мають значення доходи усіх осіб, які зареєстровані в квартирі. У зв`язку з цим, подальше перебування відповідачів та їх неповнолітніх дітей на реєстраційному обліку ставить позивачку у над скрутне матеріальне становище.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А .

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі.

18.01.2024 року до суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - відповідачів у справі.

Ухвалою суду від 18.01.2024 року позовну заяву залишено без руху, визначено строк позивачу для усунення недоліків позовної заяви.

24.01.2024 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 24.01.2024 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі та призначено підготовче засідання, визначено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

12.02.20224 року через канцелярію суду від представника позивача - адвоката Нікітіної Т.Г. надійшла заява про виклик свідків: сусіда ОСОБА_8 , сусідки ОСОБА_9 , які зможуть підтвердити той факт, що відповідачі по справі не проживають за місцем реєстрації близько трьох років, приблизно з 2021 року.

06.03.2024 року через канцелярію суду від третьої особи - ОСОБА_5 надійшла заява про виключення його з числа учасників справи, у зв`язку з тим, що він знявся з реєстраційного обліку у спірній квартирі і зараз зареєстрований та проживає разом з батьком.

18.03.2024 року через канцелярію суду надійшли письмові заперечення третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, подані за підписом представника - Пасютіної О.В. , в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що неповнолітні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були вселені та зареєстровані в спірну квартиру на законних підставах, позивачами не доведено, що неповнолітні забезпечені іншим житлом, в якому вони можуть бути зареєстровані або можуть проживати. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровані в спірному житловому приміщенні, про наявність у них іншого житла на праві користування або власності відомостей (інформації) не надано, а також позивачем не доведено, що відповідачу відсутній в цьому житлі за місцем своєї реєстрації без поважних причин.

Ухвалою суду від 11.04.2024 року витребувано від Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування письмовий висновок щодо доцільності визнання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 . Витребувано від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію наступного змісту: чи перетинали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 державний кордон України в період з 01.01.2021 року по теперішній час? Якщо так, вказати дату перетину кордону, пункти пропуску та пункти контролю перетину через державний кордон, країну слідування, мету візиту у приймаючу країну, зазначену візитером у декларації, серію і номер паспорту, згідно якого перетинали кордон та час повернення на територію України.

07.05.2024 року на електронну пошту суду (14.05.2024 року засобами поштового зв`язку повторно) від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформація про перетин державного кордону України ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в період з 01.01.2021 року по теперішній час. Згідно наданої інформації, (1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.08.2021 року о 14:26 год. виїхав за межі України, пункт перепуску: Шегині , 19.12.2021 року о 17-51 год. в`їхав на територію України, пункт перепуску: Краківець , 02.01.2022 року о 12-28 год. виїхав за межі України, пункт перепуску: Краківець. (2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 07.08.2021 року о 14:25 год. виїхала за межі України, пункт перепуску: Шегині , 19.12.2021 року о 17-51 год. в`їхала на територію України, пункт перепуску: Краківець , 02.01.2022 року о 12-28 год. виїхала за межі України, пункт перепуску: Краківець , 03.07.2023 року о 01-12 год. в`їхала на територію України, пункт перепуску: Краківець , 09.07.2023 року о 13:12 год. виїхала за межі України, пункт перепуску: Краківець. (3) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 09.07.2023 року о 13:12 год. виїхала за межі України, пункт перепуску: Краківець , 23.08.2023 року о 12-13 год. в`їхала на територію України, пункт перепуску: Мостиська. Відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в період з 01.01.2021 року по 06.05.2024 року (станом на 16-20 год.) - не виявлено.

18.03.2024 року через канцелярію суду від третьої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, надійшло клопотання подане за підписом представника - Пасютіної О.В. , про долучення доказів по справі, а саме: висновку органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням; копії акту умов проживання у квартирі АДРЕСА_1 . Згідно висновку, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району комісійно дійшов висновку про недоцільність визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

03.06.2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідачів - адвоката Ярошенка О.О. надійшло клопотання, в якому зазначив, що відповідачі позов визнають у повному обсязі, оскільки переїхали на постійне місце проживання до Канади, де отримали відповідні дозволи на проживання та роботу, працевлаштувалися, забезпечили навчання дітей у школі. Наміру повертатися в України не мають. Просив долучити додаткові докази, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а саме: 1) лист «Еліт авто Воркс» про працевлаштування ОСОБА_13 , який підтверджує те, що ОСОБА_14 офіційно працевлаштований на посаді автомеханіка на постійній основі у м.Беррі, Онтаріо, Канада; 2) дозвіл на роботу ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий 27.11.2023 року - строком на 3 роки, з якого вбачається, що він прибув до Канади з Чехії, а саме з м. Врди; 3) інформаційний лист клініки «Є медікал» на ім?я ОСОБА_16 від 02.02.2024 року, який підтверджує проходження імміграційних медичних обстежень, що свідчить про доступ до медичних послуг. Також цей документ підтверджує проходження процедури отримання дозволу на постійне проживання в Канаді; 4) інформаційний лист клініки «Є медікал» на ім?я ОСОБА_15 1983р.н. від 02.02.2024 року, який підтверджує проходження імміграційних медичних обстежень, що свідчить про доступ до медичних послуг. Також цей документ підтверджує проходження процедури отримання дозволу на постійне проживання в Канаді; 5) інформаційний лист клініки «Є медікал» на ім?я неповнолітнього ОСОБА_15 2013р.н. від 02.02.2024 року, який підтверджує проходження імміграційних медичних обстежень, що свідчить про доступ до медичних послуг. Також цей документ підтверджує проходження дітьми процедури отримання дозволу на постійне проживання в Канаді разом зі своїми батьками; 6) інформаційний лист клініки «Є медікал» на ім?я неповнолітнього ОСОБА_17 2016р.н. від 02.02.2024 року, який підтверджує проходження імміграційних медичних обстежень, що свідчить про доступ до медичних послуг. Також цей документ підтверджує проходження дітьми процедури отримання дозволу на постійне проживання в Канаді разом зі своїми батьками; 7) інформаційну картку учня - неповнолітнього ОСОБА_18 , 2013 р.н., з якої вбачається, що він навчається у 5 класі початкової школи у м. Беррі. Онтаріо, Канада, а також те, що дитина раніше навчалася у школі в республіці Чехія; 8) інформаційну картку учня - неповнолітнього ОСОБА_19 , 2016 р.н., з якої вбачається, що він навчається у 2 класі початкової школи у м. Беррі. Онтаріо, Канада, а також те, що дитина раніше навчалася у школі в республіці Чехія; 9) дозвіл на роботу ОСОБА_16 , виданий 27.11.2023 року - строком на 3 роки, з якого вбачається, що вона прибула до Канади з Чехії, а саме з м. Врди; 10) «карта відвідувача» на неповнолітнього ОСОБА_15 , яка підтверджує законність перебування неповнолітнього в Канаді та виданий строком на три роки. Фактично це є дозволом на проживання в країні; 11) «карта відвідувача» на неповнолітнього ОСОБА_17 , яка підтверджує законність перебування неповнолітнього в Канаді та виданий строком на три роки. Фактично це є дозволом на проживання в країні; 12) додатковий лист до батьківського кабінету на імя ОСОБА_16 , який підтверджує реєстрацію на батьківському порталі районної ради графства Сімко з питань шкільної освіти щодо ОСОБА_20 , який підтверджує доступ дитини до освіти; 13) додатковий лист до батьківського кабінету на ім?я ОСОБА_16 , який підтверджує реєстрацію на батьківському порталі районної ради графства Сімко з питань шкільної освіти щодо ОСОБА_13 , який підтверджує доступ дитини до освіти; 14) витяг з договору оренди житлового будинку АДРЕСА_3 . Цим документом підтверджується наявність житла в Канаді; 15) посвідчення водія ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які вони отримали в Канаді, що свідчить про їх намір залишитися в цій країні на постійне місце проживання; 16) фотознімки місця проживання та місця навчання неповнолітніх дітей; 17) пояснення ОСОБА_16 , яка підтверджує те, що вона та її чоловік не заперечують проти визнання їх та їх неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням; 18) копії паспортів ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11.06.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У задоволенні заяви третьої особи ОСОБА_5 про виключення його з числа учасників справи - відмовлено. Клопотання представника відповідачів про участь відповідачів у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечено відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітній дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 можливість брати участь в усіх судових засіданнях у справі №334/416/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснила, що проживає в спірній квартирі вже 35 років. Так вийшло, що всі учасники справи прописані в даній квартирі, проте відповідачі не проживають за вказаною адресою. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спочатку виїхали на заробітки, їм там сподобалось. Перед Новим Роком вони приїхали навідати позивачку та їх дітей. Після початку війни онуків позивачки (дітей відповідачів) вивезли до відповідачів в Канаду. Речей дітей в квартирі немає. Комунальні послуги позивачка сплачує самостійно. Також позивач відмовилась від допиту заявленого для допиту свідка ОСОБА_8 та просила замість нього допитати свідка ОСОБА_21 . Позов просила задовольнити в повному обсязі з метою приведення документів на квартиру до ладу.

Представник позивача - адвокат Нікітіна Т.Г. наполягала на задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітній дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, будучі належним чином та завчасно повідомленими про дату, час та місце судового засідання. В ході судового розгляду справи надали пояснення, що ще до війни виїхали на заробітки закордон, діти проживали з бабусею (позивачкою). Перед початком війни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приїхали в Україну, щоб відсвяткувати Новий Рік, дітей хотіли забрати після навчального року, але не вдалось. Після початку війни дітей вивезли за кордом, наразі вони навчаються в Канадській школі. Рішення про переїзд на постійне місце проживання до Канади було прийнято всією сім`єю, в Канаді відповідачам та їх дітям дуже подобається, повертатися в Україну не збираються. В спірній квартирі їх речей не має, комунальні послуги вони не сплачують. Проти задоволення позову не заперечували, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів - адвокат Ярошенко О.О. в судовому засіданні зазначив, що відповідачі позов визнають, про що також подав через канцелярію суду 29.08.2024 року заяву, в якій зазначив, що позиція відповідачів незмінна, позовні вимоги визнають повністю.

Третя особа ОСОБА_5 , представник третьої особи - Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином та завчасно.

Представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, 22.08.2024 року на електронну пошту суду представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, - Пасютіна О.В. подала заяву про розгляд справи без її участі, з урахуванням раніше поданих пояснень. В ході судового розгляду представник Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як органу опіки та піклування, Пасютіна О.В. зазначала, що заперечує проти позову частково, а саме в частині визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в іншій частині позовних вимог не заперечує.

Заслухавши думку учасників справи, пояснення свідків, дослідивши позовну заяву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян.

Судом встановлено, що згідно ордеру на житлове приміщення №1286 позивачці ОСОБА_1 надано право на вселення разом зі своєю сім`єю у кількості трьох осіб (сина ОСОБА_2 та дочки ОСОБА_22 ) у квартиру АДРЕСА_1 на підставі Рішення міськвиконкому №253/8 від 27.06.1996 року.

Згідно відомостей з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей» від 10.01.2024 року, за підписом Начальника УЖФ Шавлай Т.Г. , громадянин ОСОБА_2 , 1983 р.н., громадянка ОСОБА_3 , 1990 р.н., громадянин ОСОБА_2 , 2013 р.н., ОСОБА_4 , 2016 р.н., фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.06.2021 року, що підтверджують сусіди: ОСОБА_9 , ОСОБА_21 .

З пояснень позивача, підтверджених відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони з 2021 року виїхали за кордон на роботу, на теперішній час влаштувались там, працевлаштовані, в Україну повертатися не збираються. Дітей вивезла їх тітка в 2022 році після початку війни.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19-30732/18/24-Вих. від 06.05.2024, за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території» (далі - База даних), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655, наявні такі відомості про перетин державного кордону України за період з 01.01.2021 року по 06.05.2024 року (станом на 16-20 год.):

1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 07.08.2021 року о 14:26 год. виїхав за межі України, пункт перепуску: Шегині , 19.12.2021 року о 17-51 год. в`їхав на територію України, пункт перепуску: Краківець , 02.01.2022 року о 12-28 год. виїхав за межі України, пункт перепуску: Краківець.

2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 07.08.2021 року о 14:25 год. виїхала за межі України, пункт перепуску: Шегині , 19.12.2021 року о 17-51 год. в`їхала на територію України, пункт перепуску: Краківець , 02.01.2022 року о 12-28 год. виїхала за межі України, пункт перепуску: Краківець , 03.07.2023 року о 01-12 год. в`їхала на територію України, пункт перепуску: Краківець, 09.07.2023 року о 13:12 год. виїхала за межі України, пункт перепуску: Краківець.

Суд зазначає, що тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. Таким чином, у разі встановлення судом факту лише тимчасової відсутності наймача за місцем мешкання, строк якого не перевищує шести місяців, підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщення немає.

Під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Тимчасова відсутність повинна нести безперервний характер. Якщо особа повертається на місце проживання, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності. Разом з тим, обставиною, яка перериває шестимісячний строк, не може вважатися епізодичні появи особи не з метою постійного проживання, а з метою лише утримати за собою житло.

Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановленні законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки.

Відносно доказів, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання особи за місцем мешкання протягом певного часу, слід виходити з загальних положень глави 5 ЦПК України.

На підтвердження факту відсутності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_24 за місцем їх реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , відсутності наміру повертатися проживати в Україну за адресою місця реєстрації та фактичної втрати інтересу до вказаного житла, до позову долучено:

- лист «Еліт авто Воркс» від 17.04.2024 р. про працевлаштування відповідача ОСОБА_2 , який підтверджує те, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований на посаді автомеханіка з 10.12.2023 року на постійній основі у м.Беррі, Онтаріо, Канада;

- дозвіл на роботу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданий 27.11.2023 року - строком на 3 роки, з якого вбачається, що він прибув до Канади з Чехії, а саме з м. Врди;

- інформаційний лист клініки «Є медікал» на ім?я ОСОБА_3 від 02.02.2024 року, який підтверджує проходження імміграційних медичних обстежень, що свідчить про доступ до медичних послуг. Також цей документ підтверджує проходження процедури отримання дозволу на постійне проживання в Канаді;

- інформаційний лист клініки «Є медікал» на ім?я ОСОБА_2 , 1983р.н., від 02.02.2024 року, який підтверджує проходження імміграційних медичних обстежень, що свідчить про доступ до медичних послуг. Також цей документ підтверджує проходження процедури отримання дозволу на постійне проживання в Канаді;

- дозвіл на роботу ОСОБА_3 , виданий 27.11.2023 року - строком на 3 роки, з якого вбачається, що вона прибула до Канади з Чехії, а саме з м. Врди;

- витяг з договору оренди житлового будинку АДРЕСА_3 . Цим документом підтверджується наявність житла в Канаді;

- посвідчення водія ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які вони отримали в Канаді, що свідчить про їх намір залишитися в цій країні на постійне місце проживання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 пояснила, що проживає в одному будинку з позивачкою, в третьому під`їзді, з позивачкою спілкується часто, з її дітьми - рідше. Раніше в квартирі проживала ОСОБА_25 (позивачка) та її онук - ОСОБА_26 . Також проживали син позивачки та невістка. Свідок зазначає, що не бачила їх п`ять років. ОСОБА_1 ніколи не виганяла з квартири відповідачів. У неї в квартирі є дитячі іграшки та речі старшого онука. Позивачка комунальні послуги сплачує самостійно.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, проживає у першому під`їзди. Позивач проживає у вказані квартирі одна, з дітьми бачилася востаннє до початку війни. ОСОБА_27 та ОСОБА_28 з дітьми не проживають за цією адресою та не збираються повертатися з Канади. Разом з позивачкою в її квартирі ОСОБА_27 та ОСОБА_28 проживали до одруження, а після одруження винаймали окремо житло. У ОСОБА_1 в квартирі залишилось трошки іграшок дітей, але мабуть це на пам`ять про онуків. Позивачка комунальні послуги сплачує самостійно.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IVсуди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

В свою чергу, в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (див. пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Отже, в даній конкретній ситуації визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

При цьому, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим, поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Подібні висновки висловлено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18), від 22 листопада 2018 року у справі № 760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18), від 26 лютого 2020 року у справі №333/6160/17 (провадження №61-7317св19), від 18 березня 2020 року у справі №182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19), від 12 травня 2021 року у справі №301/288/20 (провадження № 61-2566св21).

В свою чергу, пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (з відповідними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами ЖК» судам роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім`ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім`ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою до відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Докази на які посилається позивач, дійсно підтверджують факт тривалого не проживання відповідачів у спірній квартирі, вказане також підтверджено показаннями свідків.

З матеріалів справи, показів свідків, пояснень сторін, в тому числі наданих особисто відповідачами, підтверджується, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в спірному житлі з 2021 року, не бажають в подальшому користуватись вказаним житлом.

З огляду на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 самостійно залишили дане жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалися вселитись у таке, перешкод в користуванні спірною квартирою їй не чинилось, а також з огляду на те, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі є такою, що перешкоджає позивачу у здійснені нею права користування майном, беручи до уваги відсутність будь-яких заперечень щодо задоволення позовних вимог з боку відповідачів та підтвердження ними обставин, викладених в позові, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в частині визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Таким чином малолітня (до досягнення 14 років) дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, а тому факт її не проживання у спірному житлі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування ним. Своє право на вільний вибір місця проживання, дитина може реалізувати його лише з досягненням певного віку.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №711/4431/17, від 10 квітня 2019 року у справі №466/7546/16-ц, від 27 червня 2019 року у справі № 337/1760/17, від 27 листопада 2019 року у справі №368/750/16-ц, від 25 серпня 2020 року у справі №206/3425/18, від 22 січня 2020 року у справі №759/14686/16-ц від 09 грудня 2020 року у справі №673/1407/18, від 16 грудня 2020 року у справі №206/4028/18, від 21 квітня 2021 року у справі №161/17900/19, від 17 червня 2021 року у справі №520/4056/18, від 03 жовтня 2023 року справі №554/3141/21.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції ООН про права дитини).

Судом встановлено, що після виїзду ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за кордон, їх діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали за адресою АДРЕСА_2 та виїхали за кодон разом з тіткою в березні 2022 року.

Суд враховує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як на момент подання позову (17.01.2024), так і на момент розгляду справи не досягли чотирнадцятирічного віку, а тому не можуть повноцінно реалізувати свої житлові права.

Крім того, суд враховує висновок органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням, згідно якого, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району комісійно дійшов висновку про недоцільність визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Наведене узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2024 року у справі №761/38440/21 (провадження №61-8833св23).

Також суд враховує, що за свідченнями самої позивачки та за поясненнями відповідачів діти виїхали за кордон з тіткою після початку повномасштабного вторгнення військ рф на територію України, а отже вважає причини відсутності малолітніх дітей за адресою зареєстрованого місця проживання поважними та такими, що не дають підстав визнавати малолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

За таких умов суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат слід здійснити на підставі ст 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 81, 82, 141, 209, 258, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють у власних інтересах та в інтересах неповнолітній дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , треті особи: територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, ОСОБА_5 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) - витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) - витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя: Коломаренко К. А.