У Х В А Л А

10 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 757/2043/24-ц

провадження № 61-11900ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича на постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненніта

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача 49 955,18 грн невиплаченої заробітної плати,

55 355,74 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Вказувала, що вона з 27 травня 2021 року перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА»(далі - ТОВ «ДІЄСА»).

12 вересня 2023 року за угодою сторін вона звільнена з посади старшого фахівця з постачання департаменту логістики, дистрибуції та сервісу, відділу планування поставок. Їй видано копію наказу та трудову книжку, проте розрахунковий лист чи довідку про суми, нараховані та виплачені при звільненні, роботодавцем ні в день звільнення, ні згодом на її вимогу надано не було. Останнє надходження коштів на рахунок позивача з призначенням платежу «зарахування заробітної плати за червень 2023 року» було 24 липня 2023 року.

14 березня 2024 рокурішення Печерського районного суду м. Києва позов ОСОБА_1 до ТОВ «ДІЄСА» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 42 551,36 грн, середній заробіток за період затримки розрахунку заробітної плати в розмірі 55 355,74 грн

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

22 липня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ «ДІЄСА» задоволено.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 55 355,74 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу змінено, зменшено розмір витрат з 21 062,18 грн до 10 000,00 грн.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року в частині стягнення з ТОВ «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 витрат з оплати судового збору у розмірі 1211,20 грн скасовано.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

20 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Фещенко І. С. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року, в якій просить її скасувати, рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року у відповідній частині залишити без змін.

Касаційна скарга подана у строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду

від 15 травня 2019 року в справі № 717/2052/16-ц, від 31 січня 2020 року в справі № 370/999/16-ц, від 15 вересня 2020 року в справі № 4691044/17, від 31 серпня 2021 року в справі № 903/1030/19, від 12 жовтня 2021 року в справі

№ 910/17324/19, від 26 жовтня 2022 року в справі № 905/857/10, в постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 404/251/17, від 16 липня 2019 року в справі № 917/1053/18, від 31 липня 2019 року в справі

№ 753/11963/15-ц, від 18 червня 2020 року в справі № 909/965/16, від 16 червня 2021 року в справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року в справі № 46/603,

від 19 серпня 2022 року в справі № 908/2287/17, від 31 серпня 2022 року в справі № 910/15264/21, від 14 грудня 2022 року в справі № 521/574/22, від 15 лютого 2023 року в справах № № 646/3570/20, 359/3098/20, від 10 березня 2023 року в справі № 922/1093/22від 23 червня 2023 року в справі № 638/6855/20, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої

статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Вбачається, що між сторонами виник спір про стягнення 49 955,18 грн невиплаченої заробітної плати, 55 355,74 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (242 240,00 грн).

Отже, касаційна скарга заявника подана на судове рішення у малозначній справі, яке відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Разом з тим особа, яка подала касаційну скаргу, посилається на те, що касаційна скарга становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки відповідач не здійснює своєчасних розрахунків зі своїми працівниками, які звільняються. Станом на 31 жовтня 2023 року заборгованість перед працівниками становила 31 991 659,98 грн. Вказане змушує колишніх працівників звертатися за захистом свої прав до суду, про що свідчить наявність значної кількості цивільних справ в провадженні судів, зокрема Печерського районного суду м. Києва, Дніпровського районного суду м. Києва, Святошинського районного суду м. Києва, Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, Рівненського міського суду Рівненської області та відповідних апеляційних судів.

На обґрунтування доводів наявності виняткового значення справи для позивачки заявник вказує, що запровадження та здійснення заходів воєнного стану в України порушує її конституційне право на своєчасне одержання винагороди за працю. Також зазначає, що прийняття судом апеляційної інстанції та долучення до матеріалів справи нових доказів від відповідача - є грубим порушенням принципу змагальності сторін в цивільному судочинстві.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України

від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Аналіз змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Суд не встановив достатніх й обґрунтованих підстав для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження.

Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

Якщо разом з касаційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття касаційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі наведеного та керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фещенка Ігоря Станіславовича на постанову Київського апеляційного суду від 22 липня 2024 року.

Витребувати з Печерського районного суду м. Києва цивільну справу № 757/2043/24-ц за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк