Справа № 464/2963/24
пр.№ 2/464/1136/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2024 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання Варениці Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим представником ОСОБА_2 , до відповідача ТОВ «ДІЄСА», в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову від 11.06.2024, просить стягнути заборгованість з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 161 323,59 грн., а також судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що починаючи з 06.04.2016 до 05.04.2024 позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, зокрема з 01.10.2023 працював на посаді заступника керуючого магазином, департамент роздрібної торгівлі та продажів. Разом з тим, ТОВ «ДІЄСА» з липня 2023 року почало затримувати виплату заробітної плати і здійснювати таку не в повному розмірі та не за всі періоди, у зв`язку із чим загальна сума заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку становить 161 323,59 грн., яка підлягає стягненню.

20.06.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, поданий керівником ТОВ «ДІЄСА» ОСОБА_3 , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на те, що сертифікатом Київської торгово-промислової палати №3000-24-0827 від 23.04.2024 засвідчено, що ТОВ «ДІЄСА» з 12.03.2022 до теперішнього часу перебуває під дією форс-мажорних обставин, зокрема пов`язаних із збройною агресією російської федерації проти України, що підтверджує відсутність вини роботодавця в затримці розрахунку при звільненні. Відповідач зазначає, що не заперечує права працівників на отримання заробітної плати у повному обсязі навіть під час дії обставин непереборної сили, що гарантується Конституцією України та безліччю нормативних актів як національного законодавства так і законодавства Європейського Союзу, ратифікованого Україною. Крім того, просить врахувати співмірність задоволення витрат на правову допомогу фактичним затратам у справі, у зв`язку із чим вважає, що такі витрати підлягають зменшенню до суми, що не перевищує 4 000,00 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2024 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.04.2024 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 03.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач, представник позивача в судове засідання не з`явились, від останнього до суду надійшла заява про проведення розгляду справи без їх участі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про проведення розгляду справи за його відсутності.

Враховуючи неявку сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Положеннями ст. 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону України «Про оплату праці»).

Статтею 74 КЗпП України визначено, що громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

За змістом ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ст. 116 КЗпП України).

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 за період з 06.04.2016 до 05.04.2024 перебував в трудових відносинах з ТОВ «ДІЄСА», зокрема на підставі наказу №830 від 05.04.2024 останнього прийнято на посаду адміністратора торговельного залу (на підставі наказу №100/1 від 01.09.2017 посаду перейменовано на заступник керуючого магазином), з 01.08.2018 переведено на посаду заступника керуючого магазином філії 1 Департаменту з роздрібної торгівлі (наказ №09-шр від 01.08.2018), 01.10.2023 переведено на посаду заступник керуючого магазином департаменту роздрібної торгівлі та продажів (наказ №09/29/4 від 29.09.2024), що підтверджується довідками Пенсійного Фонду України, довідкою про місце роботи та займану посаду від 21.02.2024 ТОВ «ДІЄСА», а також копією трудової книжки (а. с. 9-11, 13, 20-21, 23-24).

Наказом №Z00/04/04/005 від 05.04.2024 ОСОБА_1 звільнено з займаної посади заступника керуючого магазином Департаменту роздрібної торгівлі та продажів на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а. с. 25).

Як вбачається з листа ЦМУ Державної служби з питань праці №Ц/1/1423-ЗВ-24 від 17.05.2024, за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ТОВ «ДІЄСА» в частині виплати розрахункових коштів при звільненні і встановленні розміру нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за дні невикористаної відпустки встановлено, що на день звільнення ОСОБА_1 з роботи, товариством нараховано останньому грошові кошти у розмірі 162 087,22 грн. (заробітна плата у розмірі 124 247,58 грн., до суми якої включено оплату простою за 3 дні та компенсація за 127 днів невикористаної відпустки; сума боргу підприємства за попередні періоди у розмірі 24 228,27 грн.). Підтверджуючих документів виплати зазначених коштів ТОВ «ДІЄСА» не надано (а. с. 72).

Розмір наявної заборгованості з виплати нарахованої, але невиплаченої, заробітної плати, а також компенсації невикористаної відпустки підтверджується розрахунковим листом ТОВ «ДІЄСА» за квітень 2024 року, травень 2024 року, відповідно до яких борг перед ОСОБА_1 становить 162 087,22 грн. (а. с. 74, 110).

За наведеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «ДІЄСА», всупереч вимог чинного законодавства, що регулює питання оплати праці, не виплатив при звільненні позивачу ОСОБА_1 всі суми, що останньому належать, зокрема нараховану заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 162 087,22 грн., а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підставними, порушене відповідачем цивільне право позивача підлягає захисту в судовому порядку.

Разом з тим, зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку, без включення оплати простою за 3 дні, що становить 763,68 грн., у розмірі 161 323,59 грн.

Водночас, з огляду на те, що стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є предметом даного спору, заперечення відповідача в цій частині суд не приймає до уваги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд враховує те, що позивач при зверненні до суду з позовом звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та, з урахування положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про те, що з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 613,23 грн.

На підставі ст. ст. 21, 74, 83, 94, 115, 116 КЗпП України, керуючись ст. ст. 2, 13, 12, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати нарахованої заробітної плати та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 161 323 (сто шістдесят одна тисяча триста двадцять три) гривні 59 (п`ятдесят дев`ять) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» в дохід держави судовий збір у розмірі 1 613 (одна тисяча шістсот тринадцять) гривень 23 (двадцять три копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2024 року, що є датою його ухвалення, ухваленого за відсутності учасників справи, як це передбачено ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА», місцезнаходження: м. Київ, вул. В. Васильківська, 45, .

Головуюча Сабара Л.В.