Справа №487/3224/16-ц Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Провадження №22-ц/812/1137/24
Постанова

Іменем України

09 вересня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною, на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, вступна та резолютивна частини якого ухвалені 31 травня 2024 року, повний текст рішення складений судом 03 червня 2024 року, під головуванням судді Карташевої Т.А., в приміщенні суду першої інстанції, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , Акціонерного товариства «ОТП БАНК», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» про визнання договору поруки припиненим,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи її наступним.

16 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладений кредитний договір №CL-403/026/2008, строком до 15 липня 2014 року, відповідно до якого банк надав останньому кредит в сумі 22479,12 доларів США, на придбання транспортного засобу.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 по вищевказаному кредитному договору 16 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №SR-403/028/2008.

За умовами вказаного договору поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором солідарно з боржником у повному обсязі за своєчасне виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору.

27 липня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю №б/н, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором №CL-403/026/2008 16-JUL-08 від 16 липня 2008 року.

В порушення умов кредитного договору від 16 липня 2008 року, відповідачем ОСОБА_4 не погашено належні до сплати суми кредиту.

28 березня 2016 року позивачем на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 надіслані досудові вимоги про виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, які виконані не були.

Станом на 08 червня 2016 року заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором склала 511 863,19 грн, з яких: 4089,35 доларів США, що за курсом НБУ становить 163824,98 грн - тіло кредиту та 348038,21 грн, пені за несвоєчасне повернення кредиту.

Посилаючись на наведене та порушення відповідачами взятих на себе зобов`язань, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , в солідарному порядку зазначену вище суму заборгованості та витрати по оплаті судового збору.

05 травня 2021 року до суду першої інстанції надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

В обґрунтування своїх зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що до кредитного договору №CL-403/026/2008, укладеного 16 липня 2008 року, на підставі додаткових угод № 1 від 14 липня 2009 року та № 2 від 02 серпня 2010 року, укладених між Банком та ОСОБА_4 вносилися зміни, які стосувалися підвищення процентної ставки та збільшення обсягу відповідальності поручителя перед Банком. Письмової згоди на укладання вказаних додатковий угод вона не надавала, тому вважала, що її порука припинилася. Адже, з часу укладання вказаних додаткових угод збільшився обсяг її відповідальності та підвищилася відсоткова ставка за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Крім того, 17 липня 2008 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено запис про обтяження та заборону відчуження переданого ОСОБА_4 в заставу Банку легкового автомобіля Skoda Oktavia Tour, номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

На думку ОСОБА_2 , збільшився обсяг її відповідальності і у зв`язку з тим, що вказаний транспортний засіб відчужено та перереєстровано на невідому особу, а оскільки реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень, не припиняє застави, предмет застави при переході права власності до іншої особи, зберігає чинність, тому на нього могло б бути звернуто стягнення і таким чином, Банк мав би можливість задовольнити свої вимоги.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила припинити дію договору поруки №SR-403/028/2008, укладеного 16 липня 2008 року між нею та ЗАТ «ОТП Банк» на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України.

26 липня 2021 року ухвалою суду першої інстанції залучено до участі у справі замість позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал».

22 жовтня 2021 року ухвалою цього ж суду прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , АТ «ОТП БАНК», ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання договору поруки припиненим.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2023 року залучено до участі у даній справі замість позивача ТОВ «Вердикт Капітал» його правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС».

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року позовні вимоги Банку до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №CL-403/026/2008 від 16 липня 2008 року в сумі 116013,07 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 102070,17 грн, що за курсом Національного банку України станом на 08 червня 2016 року становить 4089,35 доларів США, пені в розмірі 13942,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1361,50 гривень, по 689 грн 75 коп. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим відмовлено.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що укладений між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 кредитний договір від 16 липня 2008 року, виконання зобов`язань за яким забезпечене порукою ОСОБА_2 , позичальник не виконував належним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яку слід стягнути з боржника і поручителя у солідарному порядку.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд вважав, що зміни, внесені до кредитного договору додатковими договорами № 1 від 14 липня 2009 року та № 2 від 02 серпня 2010 року не вплинули на обсяг відповідальності ОСОБА_2 , як поручителя. Відсоткова ставка за кредитним договором не підвищувалась, не відбулось відстрочення виконання зобов`язань, які б призвели до збільшення періоду, за який нараховувались проценти, не встановлювалась (збільшувалась) неустойка, не встановлювались нові умови щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

Щодо задоволення вимог Банку за рахунок примусової реалізації предмета застави, то це є правом, а не обов`язком позивача за первісним позовом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ДЕБТ ФОРС» до неї за первісним позовом, ухваливши нове рішення, яким відмовити в задоволенні цих вимог. Скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її позову, визнавши договір поруки №SR-403/028/2008, укладений 16 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та нею припиненим.

Вважає, що суд неповно з`ясував фактичні обставини справи та не надав оцінки наявним у справі доказам про те, що внаслідок укладення додаткових угод № 1 від 14 липня 2009 року та № 2 від 02 серпня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 , мало місце збільшення відповідальності поручителя без попереднього повідомлення та згоди поручителя, зокрема процентної ставки, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

Крім того, судом першої інстанції не з`ясовано обставин щодо наявності або відсутності рухомого майна, переданого ОСОБА_4 в заставу Банку в рахунок виконання основного зобов`язання. Вважає, що відчуження предмету застави, який повинен був забезпечити вимоги Банку у разі настання ризиків несплати кредиту, є збільшенням обсягу відповідальності поручителя.

04 липня 2024 року ТОВ «ДЕБТ ФОРС» подало відзив на апеляційну скаргу, доводи якого зводяться до того, що вимоги апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані, скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» заборгованості за кредитним договором не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що 16 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №CL-403/026/2008, відповідно до якого банк надав ОСОБА_4 кредит в сумі 22 479,12 доларів США, зі сплатою 14,49% річних на строк до 15 липня 2014 року.

Позичальник зобов`язався використати кредитні кошти на придбання автомобіля згідно з договором купівлі продажу, укладеного між позичальником та продавцем.

Згідно п. 1.4 кредитного договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, визначених договором, а саме: проценти, які розраховуються відповідно до п.п. 1.4.1 договору.

Пунктом 1.4.1.1 визначено порядок нарахування процентів, які (крім процентів за прострочений кредит), сплачуються позичальником на поточний рахунок банку в розмірі, визначеному п.п. 1.4.1.1 - 1.4.1.2 цього договору (п.п. 1.4.1.3 договору).

У разі використання фіксованої процентної ставки проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки, яка є незмінною на весь строк дії цього договору, з розрахунку річної бази нарахування процентів (п.п. 1.4.1.1 договору).

Проценти нараховуються щомісяця у день сплати процентів, але не пізніше дати повернення кредиту, визначеної у графіку платежів на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видач та виключаючи день повернення.

Згідно п.п. 1.4.1.5.1 кредитного договору, у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань, встановлених будь-яким з п.п. 2.3.6, 2.3.7, 2.3.7.1 цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому цим договором.

Підвищення процентної ставки, передбачене п.п. 1.4.5.1 цього договору буде здійснено в силу настання п.1.4.1.5.1 цього договору та не потребує укладання будь-якого додаткового договору до цього договору чи графіку платежів у новій редакції та сторони згодні з таким підвищенням по відношенню до всієї неповернутої суми кредиту, при цьому процентна ставка по кредиту підлягає підвищенню в перший банківський день місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено порушення будь-якого з п.п. 2.3.6, 2.3.7, 2.3.7.1 цього договору (п.п. 1.4.1.5.2 договору).

Пунктом 2.3.6 умов кредитного договору передбачено, що позичальник взяв на себе зобов`язання не припиняти та не змінювати умови договорів страхування без попередньої згоди Банку. Зобов`язався забезпечити наявність та дійсність договорів страхування протягом усього строку дії цього договору. У випаду, якщо термін дії укладених Договорів страхування закінчується, а боргові зобов`язання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобов`язаний до закінчення терміну дії існуючих договорів страхування укласти нові договори страхування, умови не повинні бути гіршими умов Договорів страхування, термін дії яких закінчується (п.2.3.7).

Пунктом 2.3.7.1 умов кредитного договору, позичальник зобов`язався не пізніше 20 календарних днів до закінчення чергового річного періоду дії Договорів страхування надавати Банку оригінали платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів на наступний період дії Договорів страхування (календарний рік) чи оригінали страхових договорів (полісів) укладених на умовах, що задовольняють Банк та з визначеною Банком страховою компанією, якщо інше письмово не погоджено з Банком.

Відповідно до п.п. 3.1.1 за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов`язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

Із метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 16 липня 2008 року між ЗАТ ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-403/028/2008, згідно із яким поручитель взяла на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Відповідно до ст. 2 договору поруки, зокрема, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо повернення основної суми кредиту, наданого боржнику; сплати відсотків за користування кредитом; сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове користування кредиту.

Укладаючи договір поруки сторони домовилися про те, що цей договір діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі (пп. 4.1, 4.2 договору поруки).

14 липня 2009 року та 02 серпня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_4 укладено додаткові договори до кредитного договору від 16 липня 2008 року № CL-403/026/2008.

Вказаними додатковими договорами внесено зміни до кредитного договору, а саме: сторони домовились, що у випадку надання Банком письмової згоди щодо укладення позичальником договору страхування з умовою розстрочки сплати повної суми страхового платежу, позичальник зобов`язаний не пізніше 3 банківських днів до дати сплати чергової частини страхового платежу, що визначений умовами договору страхування, надавати Банку оригінал платіжного документу, що підтверджує сплату страхового платежу на наступний період дії договору страхування чи оригінал договору страхування укладений на умовах, що задовольняють Банк та з погодженою Банком страховою компанією. Перелік погоджених Банком страхових компаній розміщується на сайті Банку (п.1 умов додаткового договору).

У випадку порушення позичальником будь яких своїх зобов`язань встановлених п.п.1 цього Додаткового договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток ( в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за кредитним договором (плаваюча чи фіксована процентна ставка) підвищується на 4% річних, в порядку передбаченому цим Договором.

Вказані додаткові договори хоча й укладені без згоди поручителя, однак змін основного зобов`язання, які б призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя не відбулося, а їх зміст стосується строку повідомлення Банку про укладення позичальником договору страхування та надання оригіналу платіжного документу.

Наслідки невиконання таких умов позичальником у вигляді підвищення відсоткової ставки на 4% річних, сторони не змінили, адже вона була встановлена п.1.4.1.5.1 умов кредитного договору на момент підписання поруки.

27 липня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфеля №б/н, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором №CL-403/026/2008 від 16 липня 2008 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до боржника за вказаним кредитним договором.

17 вересня 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір факторингу №3-09/18, відповідно до якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передало (відступило) ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги за кредитними договорами, перелік яких міститься у додатку №1 до цього договору, в тому числі за договором кредиту №CL-403/026/2008.

10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Кампсіс Фінанс» укладено договір №10-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило, а ТОВ «Кампсіс Фінанс» набуло права вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №CL-403/026/2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_4

22 травня 2023 року між ТОВ «Кампсіс Фінанс» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» укладено договір №22-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило, а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло права вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №CL-403/026/2008, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та відповідачем ОСОБА_4

ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобов`язання, у зв`язку із чим, 28 березня 2016 року Банк направив боржнику та поручителю ОСОБА_2 досудові вимоги про погашення залишку заборгованості за кредитним договором №CL-403/026/2008 від 16 липня 2008 року в сумі 4 089,35 доларів США, протягом 30 календарних днів з дати отримання цього повідомлення, а також зазначив, що у випадку не усунення порушень, банк вимагає виконання зобов`язань за договором у примусовому порядку.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, станом на 08 червня 2016 року, сума заборгованості за кредитом склала 4 089,35 доларів США, що еквівалентно 163 824,98 грн.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього кодексу (частини перша та друга статті 509 Цивільного кодексу України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Суд першої інстанції встановив, що Банк виконав умови кредитного договору, надав позичальнику кредит, проте ОСОБА_4 належним чином не виконував свої зобов`язання з повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яку суд стягнув в солідарному порядку з боржника та поручителя, оскільки зобов`язання ОСОБА_4 забезпечено порукою ОСОБА_2 .

Проте, повністю з таким висновком суду в частині вирішення позову до поручителя ОСОБА_2 погодитись не можна.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції на предмет правильності застосування статті 559 ЦК України, колегія суддів виходить з такого.

У постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15 Верховний Суд України зробив правові висновки про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог статті 559 ЦК України.

Отже, під час вирішення справи, що переглядається, суд мав з`ясувати чи була чинною порука ОСОБА_2 на момент звернення банку до суду з позовом та наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог статті 559 ЦК України.

Втім, цього питання суд фактично не досліджував.

За змістом частини першої статті 553, частин першої та другої статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

З огляду на викладені приписи порука є строковим зобов`язанням і незалежно від того, встановлений її строк договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора.

Верховний Суд України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-6цс14 виклав правовий висновок, згідно з яким строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування зобов`язання поруки. Право кредитора й обов`язок поручителя після спливу строку поруки припиняються, а тому кредитор не може вчиняти жодних дій щодо реалізації своїх прав, зокрема й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку. Навіть якщо в межах строку поруки була пред`явлена претензія, і поручитель не виконав зазначені у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами строку існування поруки, оскільки із його закінченням відповідне право припинилося.

Зазначення у договорі поруки про те, що порука припиняється після повного виконання основного зобов`язання свідчить про те, що сторонами не встановлювався строк дії договору поруки, а тому, на переконання Верховного Суду, до спірних правовідносин застосовуються положення частини четвертої статті 559 ЦК України.

Укладаючи договір поруки сторони домовилися про те, що порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.

У кредитному договорі визначено строк виконання основного зобов`язання - «до 15 липня 2014 року», а із позовом про стягнення заборгованості з поручителя Банк звернувся 23 червня 2016 року, тобто із пропуском шестимісячного строку, який має обчислюватися з 15 липня 2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у кредитора припинилося суб`єктивне право пред`явити вимогу до поручителя відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

За таких обставин, прострочена кредитна заборгованість нарахована станом на 08 червня 2016 року, в розмірі 4 089,35 дол США, може бути стягнута виключно з позичальника.

Безпідставними є й посилання в суді апеляційної інстанції представника позивача на те, що позов до поручителя пред`явлено у межах строку позовної давності, оскільки позовна давність та строк дії поруки не є тотожними поняттями. Як зазначалось, строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування самого зобов`язання поруки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, не перевірив наявність правових підстав для стягнення заборгованості з поручителя з урахуванням вимог частини четвертої статті 559 ЦК України, що є обов`язком суду при вирішенні спору про стягнення заборгованості з поручителя, тому дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості з поручителя ОСОБА_2 .

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Підстави припинення поруки визначені у статті 559 ЦК України.

За змістом статей 559 і 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і відповідний йому юридичний обов`язок перестають існувати.

Боржник може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним для усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, у разі, якщо ця невизначеність триває.

Як видно з матеріалів справи, Банк скористашись своїм правом щодо пред`явлення вимоги до поручителя в судовому порядку, звернувся 23 червня 2016 року до суду із відповідним позовом за наслідками розгляду якого отримав заочне судове рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2016 року, яке у подальшому звернув до виконання у примусовому порядку.

Вказане заочне рішення у подальшому було скасовано за заявою ОСОБА_2 , яка одночасно пред`явила зустрічний позов й про припинення поруки, оскільки кредитор не визнає права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки.

Враховуючи, що ОСОБА_2 , звернувшись до суду із зустрічним позовом у даній справі з вимогою про визнання договору поруки припиненим, переслідує мету захистити свій інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, то з огляду на формулювання підстав зустрічного позову згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») не перешкоджає суду визнати припиненою поруку.

За таких обставин, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про припинення договору поруки від 16 липня 2008 року №SR-403/028/2008, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_4 на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» підлягає стягненню 1 361 грн 50 коп. судових витрат за подачу позовної заяви, а на користь ОСОБА_2 із ТОВ «ДЕБТ ФОРС» слід стягнути 1997 грн 60 коп судових витрат. При визначенні розміру судового збору колегія суддів враховує, що судове рішення в частині вирішення вимог позову ТОВ «ДЕБТ ФОРС» до поручителя ОСОБА_2 підлягає скасуванню, а також судовий збір, сплачений ОСОБА_2 за подачу зустрічної позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником адвокатом Родіоновою Вікторією Євгенівною задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 31 травня 2024 року в частині вирішення вимог позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до поручителя ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_2 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати припиненим договір поруки №SR-403/028/2008 укладений 16 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 .

Це ж судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» заборгованості за кредитним договором від 16 липня 2008 року залишити без змін.

Рішення в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (ЕДРПОУ 43577608) витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1 361 грн 50 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» ( (ЕДРПОУ 43577608) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1997 грн 60 коп судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 11.09.2024 р.