Справа № 369/6613/23
Провадження №2/369/1152/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А. Я.,

при секретарі судового засідання Лоу А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, в місті Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою від 09.05.2023 у вищевказаній справі було відкрито провадження, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.

15.09.2023 року, за вх. № 43588, до початку розгляду справи по суті від представника позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» адвоката Савіхіна А. М. до суду надійшла заява про закриття провадження у справі, в якій останній посилаючись на те, що відповідач погасив існуючу заборгованість просив провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю предмету спору, а також клопотав про повернення позивачу сплаченого судового збору у розмірі 2 684,00 грн.

Сторони, яких належним чином було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, - до суду не з`явились та участь у судовому засіданні своїх представників не забезпечили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку сторін фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Так, КЦС ВС у Постанові від 30.09.2022 № 761/38266/14 (61-1091св21) роз`яснив, що якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Зваживши доводи, викладені у заяві представника позивача та вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 638/3792/20 конкретизовано висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а саме зазначено, що закриття провадження у справі можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судового рішення, з огляду на таке.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Таким чином, сплата відповідачем заборгованості під час знаходження справи в провадженні суду свідчить про те, що між сторонами відсутній спір, а тому є визначені процесуальним законом підстави для закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

З огляду на наведене, враховуючи відсутність предмету спору, провадження у справі слід закрити.

Щодо клопотання позивача про повернення судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Питання повернення судового збору у разі закриття провадження у справі регулюється статтею 142 ЦПК України. Вказаною нормою не передбачено повернення позивачу (заявнику) судового збору у разі подання та задоволення судом заяви про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн, платіжна інструкція № PROM1BAJPK від 21.04.2023 року, за звернення АТ КБ «ПриватБанк» (до ОСОБА_1 ) до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом.

За таких обставин, враховуючи підстави закриття провадження у справі, суд приходить до висновку про задоволення заяви та повернення сплаченого позивачем до суду судового збору при поданні позовної заяви.

Керуючись ст.ст.13, 142, 255 ЦПК України, ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області повернути Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», ЄДРПОУ 14360570, адреса: вул. Грушевського, 1 Д, м. Київ, 01001, з державного бюджету судовий збір, сплачений при поданні позову, в розмірі 2 684,00 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні, за платіжною інструкцією № PROM1BAJPK від 21.04.2023 року в АТ КБ «ПриватБанк».

Роз`яснити заявнику, що повернення судового збору проводиться фінансовим органом за особистою заявою про повернення судового збору із зазначенням реквізитів рахунку отримувача коштів, оригіналом платіжного доручення, що підтверджує сплату судового збору до бюджету.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя Андрій ВОЛЧКО