УХВАЛА

05 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 215/4286/20

провадження № 61-8956ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, ДКС України про відшкодування моральної шкоди, завданої невиконанням постанови від 17 грудня 2014 року Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду у справі №215/3481/14-а.

Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 18 січня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року, у задоволенні позовних вимог відмовив.

У червні 2024 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року.

Ухвалою від 04 липня 2024 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме для надання відомостей про наявність чи відсутність зареєстрованого електронного кабінету, а також для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження з зазначенням причин пропуску присічного строку на касаційне оскарження відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України, належним чином обґрунтованих доказами.

У серпні 2024 року заявник надала до суду матеріали, якими недоліки касаційної скарги не усунуті.

Так ОСОБА_1 порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, зауважуючи, що 10 лютого 2022 року подала апеляційну скаргу на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року, проте постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року, прийняту за результатами апеляційного перегляду, отримала лише 07 червня 2024 року в конверті з трекномером 108 з датою 05 червня 2024 року. Позивач наголошує на тому, що доказ отримання постанови знаходиться в матеріалах справи, їй зазначений доказ не надали. У зв`язку з викладеним вважає, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин та просить його поновити.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У §§ 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Ryabykh v. Russia», заява № 52854/99, §§ 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, § 41, від 03 квітня 2008 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною третьою статті 394 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Визначений частиною третьою статі 394 ЦПК строк є присічним (преклюзивним) і не підлягає поновленню. З його спливом особа втрачає право на касаційне оскарження незалежно від поважності причин його пропуску, за винятком вищезазначених випадків.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша стаття 2 ЦПК України).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тойшлер проти Німеччини» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» роз`яснив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності, так як і перегляд в порядку нагляду. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків.

Отже, аналізуючи норми національного законодавства через призму положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ЄСПЛ роз`яснив, що обставини для поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, після спливу значного періоду часу мають бути переконливими на предмет втручання у принцип юридичної визначеності остаточного судового рішення.

Так заявник, посилаючись на те, що не була повідомлена про дату, час та місце слухання справи, не надає будь-яких доказів на підтвердження цього факту (копії відповідного листа суду, копії матеріалів справи тощо), а суд касаційної інстанції в контексті вимог статті 81 ЦПК України неуповноважений на підставі припущень визнавати доведеним зазначений факт.

Залишаючи касаційну скаргу без руху, суд касаційної інстанції роз`яснив ОСОБА_1 , що на підставі приписів статті 394 ЦПК України уповноважений витребувати матеріали справи з суду першої інстанції виключно після відкриття касаційного провадження у справі. Станом на час вирішення питання про прийняття касаційної скарги до розгляду у суду відсутня можливість самостійно дослідити матеріали справи на предмет наявності доказів для обґрунтування причин пропуску заявником строку на касаційне оскарження, доказів несвоєчасного надсилання судом заявнику копії оскаржуваної постанови тощо.

Проте, зазначене заявником не було взято до уваги, натомість доводи заяви про усунення недоліків зводяться до власного суб`єктивного тлумачення норм процесуального законодавства та покладання на суд функцій, не визначених процесуальним законодавством (передчасного витребування матеріалів справи з суду першої інстанції до відкриття касаційного провадження, збирання доказів пропуску строку на касаційне оскарження з ініціативи суду).

Такі обставини також спростовують посилання заявника на неправомірні та упереджені дії суду щодо неї, які полягають у свідомому недослідженні поштових повідомлень на підтвердження факту отримання нею судової кореспонденції та створенні внаслідок цього перешкод особі у доступі до правосуддя.

Крім того, ОСОБА_1 є позивачем у справі, тобто спірні відносини виникли з її ініціативи, а отже позивач зобов`язана в силу імперативної вказівки процесуального закону належно користуватися процесуальними правами, зокрема, цікавитися ходом відомого їй судового провадження.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Доступ до окремих думок суддів через Реєстр забезпечується у тому самому порядку, що й до судового рішення, стосовно якого викладено окрему думку.

Інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень дає підстави для висновку про те, що оскаржувана постанова були оприлюднена, тобто стала доступною для загального доступу 20 травня 2022 року. Проте, позивач таким правом не скористалася.

Отже, ОСОБА_1 не довела у визначений законом спосіб наявність виняткових обставин пропуску присічного строку на касаційне оскарження, визначених в частині третій статті 394 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення.

Ураховуючи, що касаційну скаргу подано після спливу одного року з дня набрання законної сили постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 рокута скарга не містить обґрунтованих доводів про пропуск цього строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили або про неповідомлення заявника судом про розгляд справи (обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини третьої статті 394 ЦПК України), тому у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Керуючись частинами третьою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року у справіза позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров