справа № 492/591/13-ц
провадження № 2/492/60/24
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2024 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Гусєвої Н.Д.,

при секретарі судового засідання Гамурар І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Описова частина

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» (далі за текстом ПАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшенс»), звернулося до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачів, в якому просило стягнути з солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором на загальну суму 68789,06 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 549 830,92 грн., також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 05 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» № ОД14/02/2008/840-К/10, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 41 490,00 доларів США на строк до 04 лютого 2013 року зі сплатою 12,5 % річних. На забезпечення виконання умов цього договору ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску, сірого кольору. Також, на забезпечення виконання умов цього договору 05 лютого 2008 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № ОД14/02/2008/840-П/10, за умовами якого ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку він та його поручителі не погасили та станом на 19 лютого 2015 року заборгованість відповідачів перед позивачем становила 68789,06 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 549 830,92 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів, оскільки останні ухиляються від добровільного погашення заборгованості.

Короткий зміст відзиву на позов

До суду від представниці відповідачки ОСОБА_2 адвокатки Павел О.Ю. надійшов відзив на позов, в якому вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що на момент пред`явлення позову до суду діяла редакція частини 4 статті 559 ЦК України, згідно з якою порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить

вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за договором «Автопакет» передбачалось шляхом внесення періодичних платежів. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем до суду, останній платіж за кредитом було здійснено 18 вересня 2008 року, останній платіж за відсотками 31 грудня 2008 року. Враховуючи, що умовами договору передбачено погашення боргу щомісячним платежем, будь-які платежі за договором «Автопакет» припинились 31 грудня 2008 року, а позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ КБ «Надра» подана до суду лише 05 квітня 2013 року, то вимоги до ОСОБА_2 , як до поручителя за кредитом могли бути пред`явлені лише до 01 липня 2009 року, тому порука за договором № ОД14/02/2008/840-П/10 від 05 лютого 2008 року припинилась 01 липня 2009 року, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачки ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Короткий зміст відповіді на відзив на позов

До суду від представника відповідача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої представник позивача просив позов задовольнити, посилаючись на те, що строк дії договору поруки визначений строком дії кредитного договору - 04 лютого 2013 року. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору та договору поруки ПАТ КБ «Надра» було направлено на адресу відповідачів досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором та у зв`язку з невиконанням відповідачами умов досудових вимог, 05 квітня 2013 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто через 4 місяці після направлення досудових вимог. Направленням досудових вимог на адресу відповідачів та їх подальшим невиконанням було змінено строк основного зобов`язання та почав свій відлік перебіг встановленого для подання до суду позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому порука не припинилась та є чинною.

Короткий зміст заперечення на відповідь на відзив

До суду від представниці відповідачки ОСОБА_2 адвокатки Павел О.Ю. надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких представниця відповідачки просила у задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що строк дії договору поруки сторонами встановлено не було. 04 лютого 2013 року це строк дії кредитного договору. Таким чином, строк дії договору поруки не можна ототожнювати зі строком дії кредитного договору. Представник позивача у відповіді на відзив жодним чином не спростував доводів представниці відповідачки, а тому позовні вимоги до ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.

Короткий зміст додаткових пояснень

До суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, згідно яких посилається на те, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, тому на момент пред`явлення позову до суду порука була чинною.

Позиція та доводи учасників справи

Представник позивача, який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представниця відповідачки ОСОБА_2 адвокатка Павел О.Ю., яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги до ОСОБА_2 не визнала, просила відмовити у задоволені позову про стягнення з ОСОБА_2 , як поручителя за кредитним договором, заборгованості, оскільки порука припинилась, у зв`язку з непред`явленням кредитором протягом шести місяців від дня

настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив

вимоги до поручителя.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується оголошенням на веб-сторінці Арцизького районного суду Одеської області, офіційному веб-сайті судової влади України та довідкою про причини невручення судової повістки, в якій є позначка «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу пункту 4 частини 8, частини 11 статті 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов до суду не подав, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Суд зазначає, що відповідно до вимог частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Отже відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З матеріалів справи не вбачається, що відповідач ОСОБА_1 надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача ОСОБА_1 в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки.

Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України.

Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки представника відповідача до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача ОСОБА_1 , який з 18 січня 2022 року, тобто з моменту скасування заочного рішення та призначення справи до судового розгляду до ухвалення даного рішення, жодного разу в судове засідання не з`явився, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитися в судове засідання за викликом, знехтував.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржників від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України.

Мотивувальна частина

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Між ПАТ КБ «Надра» (т. 1 а. с. 26-27, 28, 29, 30-31) та ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 32-33) 05 лютого 2008 року було укладено договір «Автопакет» № ОД14/02/2008/840-К/10 (далі за текстом - договір), відповідно до умов якого ОСОБА_1 було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 41 490,00 доларів США на придбання транспортного засобу зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % на рік з терміном погашення до 04 лютого 2013 року (т. 1 а. с. 13-18). На підставі наданої позивачем копії заяви на видачу готівки № NL-118 від 05 лютого 2008 року банк надав позичальнику кредитні кошти за кредитним договором у розмірі 41 490,00 доларів США (т. 1 а. с. 21).

Відповідно до пункту 2.2.1. договору позичальник повертає кредит та сплачує відсотки безготівковим перерахунком або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому пунктом 2.2.3, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 752,00 доларів США. Згідно з пунктом 2.2.3. договору позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця.

На забезпечення виконання умов зазначеного договору між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 19-20) 05 лютого 2008 року було укладено договір поруки № ОД14/02/2008/840-П/10, згідно з яким відповідачка ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за належне виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором. Згідно з пунктом 5.3. договору іпотеки, дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за договором Автопакет чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами договору.

19 грудня 2012 року ПАТ КБ «Надра» направило на адреси відповідачі вимоги про погашення заборгованості за договором «Кредитування комерційного транспорту» № ОД14/02/2008/840-К/10 від 05 лютого 2008 року протягом 30-ти календарних днів з моменту надіслання вимог (т. 1 а. с. 22, 23, 24, 25).

В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього перед позивачем виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком, наданого позивачем, станом на 19 лютого 2013 року з урахуванням заборгованості по тілу кредиту, заборгованості по відсоткам, пені за прострочення сплати кредиту, штрафу за порушення виконання умов договору склала загальну суму 68 789,06 доларів США, в гривневому еквіваленті складає 549 830,92 грн. (т. 1 а. с. 11-12).

Ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 14 липня 2021 року залучено ТОВ «Консалт Солюшенс» до участі у справі як правонаступника ТОВ КБ «Надра» (т. 1 а. с. 167).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В силу частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених договором кредиту, однак, відповідач ОСОБА_1 всупереч вимог чинного законодавства та умов кредитного договору належним чином свої зобов`язання по поверненню чергової частки кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснив повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені кредитним договором строки, у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів у примусовому порядку.

Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ним не виконані вимоги статей 12, 81 ЦПК України.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителя

Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою, порукою тощо (частина 1 статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).

Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановленого додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Підстави припинення поруки визначені у статті 559 ЦК України. За змістом статей 559 і 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і відповідний йому юридичний обов`язок перестають існувати.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором або законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 381/4163/14-ц (провадження № 61-11814св20) звернуто увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також Великої Палати Верховного Суду в постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11(провадження № 14-265цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19)).

Ні стаття 559, ні будь-які інші норми ЦК України не містять положень про можливість поновлення, зупинення чи переривання строку звернення з вимогами до поручителя.

Фактичний аналіз змісту частини четвертої статті 559 ЦК України свідчить про те, що вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах шестимісячного строку, який слід обчислювати з: моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами); або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України; або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, та полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, припиняє поруку за умови, що кредитор не пред`явить вимоги до поручителя. У випадку, якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З аналізу частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що строк поруки відноситься до преклюзивних, це строк існування самого зобов`язання поруки, а застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Такі висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц (провадження № 14-23цс19).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такі висновки Верховний Суд України виклав у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2024 року у справі № 489/3612/22 (провадження № 61-2856 св 24).

Судом встановлено, що відповідно до пункту 5.3. договору іпотеки, дія договору поруки закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за договором Автопакет чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами договору.

Отже, договором поруки№ ОД14/02/2008/840-П/10 від 05 лютого 2008 року не встановлено строк, після настання якого порука припиняється, а тому в цьому випадку підлягають застосуванню положення частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до якої порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 29 лютого 2023 року позичальник ОСОБА_1 перестав належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання 31 грудня 2008 року, тому строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 сплив 01 липня 2009 року, банк звернувся до суду із позовом у 05 квітня 2013 року.

Таким чином, банк пред`явив вимогу до поручителя ОСОБА_2 після спливу шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, а тому у поручителя не виникає обов`язок нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням у зв`язку з припиненням поруки.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що порука припинилась суд дійшов висновок про відмову у задоволенні позову в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника та поручителя.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідачем у справі, не спростовано факт укладення між сторонами договору «Автопакет» від 05 лютого 2008 року, та отримання відповідачем кредитних коштів, внаслідок чого суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами.

Згідно із статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (стаття 612 ЦК України).

ОСОБА_1 , відповідач у справі, кредитні кошти отримав, що підтверджується заявою на видачу готівки № NL-118 від 05 лютого 2008 року, згідно якої банк видав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 41 490,00 доларів США (т. 1 а.с. 21), якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, однак свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав, тобто кредитні кошти не повернув.

Доказів на спростування отримання кредиту в сумі 41 490,00 доларів США відповідачем ОСОБА_1 до суду не надано, тому суд вирішує спір за наявними матеріалами у справі.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем станом на 19 лютого 2013 року становить 68 789,06 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 549 830,92 грн., у тому числі: заборгованість по тілу кредиту 38 262,69 дол. США (305 833,68 грн.), заборгованість по відсоткам 20 657,38 дол. США (165 114, 41 грн.), пеня за прострочення сплати кредиту 5 719,99 дол. США (45719,87 грн.), штраф за порушення виконання умов договору 4 149,00 дол. США (33162,96 грн.) (т. 1 а. с. 11-12).

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності розрахунку заборгованості за договором «Автопакет» від 05 лютого 2008 року відповідачем суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за вказаним договором суду також не надано, чим не виконані вимоги частини 1 статті 81 ЦПК України, тому вказаний розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору.

Згідно з частиною 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до статті525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Беручи до уваги, що відповідачем ОСОБА_1 доказів на спростування позовних вимог суду не надано, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, так як вони обґрунтовані та доведені у судовому засіданні.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджено відповідним платіжним дорученням (т. 1 а. с. 1).

Керуючись статтями 2, 7, 44, 48, 76-81, 89, 128, 141, 211, 212, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. № 36, офіс 308, м. Одеса, 65048; ): заборгованість по тілу кредиту 38 262 (тридцять вісім тисяч двісті шістдесят два) долари США 69 центів, у гривневому еквіваленті 305 833 (триста п`ять тисяч вісімсот тридцять три) гривні 68 копійок; заборгованість по відсоткам 20 657 (двадцять тисяч шістсот п`ятдесят сім) доларів США 38 центів, у гривневому еквіваленті 165 114 (сто шістдесят п`ять тисяч сто чотирнадцять) гривень 41 копійку; пеню за прострочення сплати кредиту 5 719 (п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять) доларів США 99 центів, у гривневому еквіваленті 45 719 (сорок п`ять тисяч сімсот дев`ятнадцять) гривень 87 копійок; штраф за порушення виконання умов договору 4 149 (чотири тисячі сто сорок дев`ять) доларів США, у гривневому еквіваленті 33 162 (тридцять три тисячі сто шістдесят дві) гривні 96 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (місцезнаходження: вул. Пушкінська, буд. № 36, офіс 308, м. Одеса, 65048; ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одну) гривню 00 копійок.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» в частині солідарного стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано протягом строку оскарження; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 18 вересня 2024 року.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Гусєва Н.Д.