№ 2/183/1187/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 серпня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судового засідання Аніськової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, по порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -
представника позивача ОСОБА_3 ,
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_5 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_4 .
Судовим наказом від 18 червня 2019 року у справі за № 288/774/19 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 травня 2019 року.
Не зважаючи на вищевказане судове рішення, ОСОБА_2 не бажав у добровільному порядку сплачувати аліменти й самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків у повному обсязі. Станом на 31.03.2023 року загальна заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів становить 108 572,00 гривень.
З огляду на викладене вище, позивач зазначає, що вона змушена повністю нести на собі тягар повного матеріального забезпечення сина. Так, наразі ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_4 та двома старшими дітьми - ОСОБА_7 , 2010 року народження, та ОСОБА_8 , 2013 року народження, проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 же, в свою чергу, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , тобто на території, тимчасово окупованій країною-агресором. Відповідач виїхати з окупованої території відмовляється, що свідчить про його свідомий вибір припинити контакт з власним сином та забезпечувати його матеріально.
Що стосується нематеріальної складової обов`язків ОСОБА_2 , як батька, то останній також свідомо самоусунувся від їх виконання жодних стосунків з дитиною відповідач не підтримує. Син не отримує від батька належного виховання, підтримки прикладу, любові. ОСОБА_2 не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальноосвітніх норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти.
Ні навчанням, ні здоров`ям, ні духовним зростанням, ні успіхами сина відповідач не цікавиться.
Позивачка вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки та підставою для позбавлення батьківських прав. Крім того, ОСОБА_1 переконана, що його відношення до дитини в майбутньому не зміниться і позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , в першу чергу, буде відповідати інтересам дитини.
Ухвалою суду від 08 січня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 24).
Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року зобов`язано Службу у справах дітей Житомирської міської ради надати письмовий висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 40).
Ухвалою суду від 02 липня 2024 року до справи залучено в якості належної третьої особи - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради (а.с. 50).
Представник позивача в судовому зсіданні, надала свої пояснення по суті позову, заявлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання повторно не з`явилась, був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась,звернулась до суду із заявою про розгляд судової справи за її відсутності, її неявка не перешкоджає розгляду справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області видано відповідне свідоцтво серії НОМЕР_1 , згідно якого його батьками є сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 9).
24 травня 2019 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, у зв`язку із чим прізвище дружини було змінено на - « ОСОБА_10 », на підтвердження чого позивачкою надано свідоцтво про шлюб видане Попільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, серія НОМЕР_2 (а.с. 10).
Батько ж дитини, ОСОБА_2 зареєстрований та проживає в АДРЕСА_2 , (а.с. 13), територія якого, відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 19 від 25.01.2024 року про затвердження змін до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, підконтрольна збройним силам росії.
У відповідності до судового наказу Попільнянського районного суду від 18 червня 2019 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 травня 2019 року (а.с. 16).
Однак, відповідач систематично ухиляється від виконання своїх безпосередніх батьківських обов`язків по сплаті аліментів на утримання свого малолітнього сина, у зв`язку із чим станом на 31.03.2023 року заборгованість ОСОБА_2 за аліментами склала 128 548,86 гривень (а.с. 14-15).
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з пунктами 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.
Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):
- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;
- жорстоко поводяться з дитиною;
- є хронічними алкоголіками або наркоманами;
- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України
Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження викладені заявницею у позові обставини, а саме, що з 2018 року відповідач з сім`єю не проживає, фізичним розвитком, станом здоров`я сина не цікавиться, матеріально його не забезпечує, не спілкується з дитиною, не відвідує його за місцем проживання та навчання, свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, визначених ст. 150 СК України.
Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові.
Рішеннями виконавчого комітету Житомирської міської ради № 901 від 05 червня 2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 42).

Аналізуючи викладене, суд виходячи з якнайкращого забезпечення прав, свобод та інтересів дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 89, 141, 259, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Житомирської міської ради, , адреса: майдан ім. С.П. Корольова, буд. 4/2, м. Житомир, 10002.

Суддя Сорока О.В.