ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року місто Чернівці справа №723/1892/22

провадження №22-ц/822/703/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Скулеба А.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС України в Чернівецькій області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Бошелюк Юлія Миколаївна на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2024 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС України в Чернівецькій області про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і його розподіл, припинення права власності на частку цього майна шляхом її компенсації, ухвалене під головуванням судді Бужора В.Т.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і його розподіл, припинення права власності на частку цього майна шляхом її компенсації.

Посилалася на те, що 17 жовтня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2022 року шлюб між сторонами розірвано.

Через важке та скрутне матеріальне становище сім`ї в 2009 році позивач була змушена поїхати в Республіку Італію на роботу, де працює по сьогоднішній день.

За зароблені кошти в Італії вони вирішили з чоловіком побудувати житловий будинок поруч із будинком, який ОСОБА_2 отримав у спадщину від своєї бабусі.

За період шлюбу в 2016 році вони з відповідачем розпочали будівництво нового будинку на земельній ділянці площею 0,25 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0271, купили будівельні матеріали та провели будівельні роботи, а саме: залили фундамент, збудували стіни, перегородки, залили перекриття та облаштували дах.

Згідно висновку експертизи відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва становить 49 %. Ринкова вартість будівельно-монтажних робіт, будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, які були застосовані при зведені об`єкта незавершеного будівництва становить 1 400 000 грн.

Крім того, за час проживання в шлюбі за спільні кошти подружжя придбали в 2017 році автомобіль марки Mercedes-Benz ML 270, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрували на відповідача.

Згідно уточнених позовних вимог просила визнати об`єкт незавершеного будівництва готовністю 49%, що розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,25 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0271 та автомобіль марки Mercedes-Benz ML-, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право на 1/2 частки об`єкт незавершеного будівництва готовністю 49%, що розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,25 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0271.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки Mercedes-Benz ML-, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2000 року випуску у розмірі 95 783,50 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і його розподіл, припинення права власності на частку цього майна шляхом її компенсації задоволено повністю.

Визнано об`єкт незавершеного будівництва готовністю 49%, що розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,25 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0271 та автомобіль марки Mercedes-Benz ML-, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право на /4 частки об`єкт незавершеного будівництва готовністю 49%, що розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,25 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0271.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки Mercedes-Benz ML-, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та припинено моє право власності на 1/2 частку зазначеного автомобіля.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 7031,50 копійок.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Бошелюк Ю.М., в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення яким в позові ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вказав, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, є передчасним.

Посилався на те, що суд не звернув увагу, що сама позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що вона з 2009 року проживає за кордоном, в Італії, тобто фактично з того часу сторони не ведуть спільне господарство. При цьому, позивачем не додано жодних належних та допустимих доказів фінансування будівництва спірного житлового будинку.

Фактично будівництво проводилось відповідачем за особисті кошти на власній земельній ділянці та власними силами.

Вказав, що час шлюбу з 1997 року позивач ніде не працювала та протягом довгого часу перебувала на лікуванні, оскільки не могла мати дітей. Відповідач в цей час їздив на заробітки, адже для лікування відповідача потрібні були значні кошти (було проведено 6 операцій).

В подальшому, на ґрунті неможливості мати дітей, позивач та відповідач перестали спільно проживати та вести спільне господарство. Коли у відповідача виник намір побудувати для себе будинок на успадкованій, як про це і зазначено в позовній заяві, земельній ділянці, то поїхав на заробітки за кордон, після чого через півтори року повернувся додому та самостійно придбав необхідні будівельні матеріали та розпочав будівництво будинку (копії накладних на придбання будівельних матеріалів містяться в матеріалах справи).

В подальшому, відповідач дізнався про стосунки позивача з громадянином Італії та оскільки позивач та відповідач тривалий час не проживали разом, шлюбні відносини між ними давно припинені, відповідач звернувся до суду з відповідним позовом про розірвання шлюбу.

Шлюб розірвано рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2022 року.

Незавершений будівництвом житловий будинок в АДРЕСА_1 і автомобіль марки Mercedes Benz ML, д.н.з. НОМЕР_1 є особистою власністю відповідача, оскільки набуті ним за його особисті кошти та в період, коли сторони фактично припинили шлюбні відносини. Дане майно набуте у період окремого проживання, що вже як вище зазначалось вбачається і зі змісту позовної заяви, де Позивач вказує, що в 2009 році вона поїхала до Італії, де працює до сьогоднішнього дня, а тому таке майно є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , що не було враховано судом першої інстанції.

Навіть у випадку поширення режиму спільної сумісної власності на спірне майно, позовні вимоги задоволено помилково, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що Позивач просить визнати право власності на об`єкт незавершеного будівництва готовністю 49 %, проте це є неналежним способом захисту, оскільки задоволення таких позовних вимог суперечить постанові Великої палати Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19.

Крім того, судом прийнято передчасне рішення про задоволення позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , грошової компенсації ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки Mercedes-Benz ML, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 та припинення права власності ОСОБА_1 на 1/2 частку зазначеного автомобіля, оскільки позивачем не доведено наявність спору між сторонами щодо даного автомобіля.

Сторони перебувають за кордоном, автомобілем ніхто не користується, в разі бажання позивач має можливість використовувати транспортний засіб для власних потреб.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1997 року (а.с.10), який розірвано рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 23 серпня 2022 року.

Згідно копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №283987388 від 10 листопада 2021 року, відповідач ОСОБА_2 є власником: - земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0272, площа 0,3491 га, для ведення особистого селянського господарства, державна реєстрація земельної ділянки від 30 грудня 2013 року, право власності від 19 березня 2014 року; - земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0271, площа 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 , право власності від 19 березня 2014 року; - житловий будинок літ. «А-І», ганок літ. «а», літня кухня літ. «Б», веранда літ. «б», сараї літ. «В, в, Г, г», вбиральня літ. «Д», криниця №1, рішення про державну реєстрацію 22 березня 2010 року, підстава виникнення права власності рішення суду від 19 лютого 2010 року (а.с.11-12).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи Чернівецького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №17/22-29 від 23 лютого 2022 року: відсоток готовності об`єкта незавершеного будівництва, що розташований в АДРЕСА_1 становить 49%. Об`єкт незавершеного будівництва, що розташований в АДРЕСА_1 складається з: фундамента, стіни, перегородки, перекриття, вікна, двері, даху та покрівлі. Ринкова вартість будівельно-монтажних робіт, будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, які були застосовані при зведенні об`єкта незавершеного будівництва, що розташований в АДРЕСА_1 становить 1 400 000 (один мільйон чотириста тисяч) гривень (а.с.13-15).

Згідно листа-відповіді №22 від 25 січня 2022 року в.о. старости Сторожадівського старостинського округу вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.28).

Згідно листа-відповіді №31/24/2525-05-2022 від 28 вересня 2022 року Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Чернівецькій області вбачається, що власником автомобіля марки Mercedes-Benz ML 270, 2000 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 з 12 квітня 2019 року є ОСОБА_2 (а.с.58).

Згідно висновку експерта з визначення ринкової вартості транспортного засобу судового експерта ФОП ОСОБА_3 №75-11-23 від 01 грудня 2023 року: ринкова вартість автомобіля марки Mercedes-Benz ML 270, державний номерний знак НОМЕР_1 станом на дату проведення оцінки складає 191 567,89 грн. (а.с.170).

Щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача та її представника

До початку розгляду справи представник позивачки адвокат Мазур О.Л. спрямував до суду клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку із перебуванням за межами України (том 2 а.с.26).

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС України в Чернівецькій області до початку розгляду справи спрямували клопотання з проханням розглядати справу у відсутність їх представника (том 2 а.с.30).

Згідно із статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що за клопотанням представника позивачки адвоката Мазур О.Л. судом 06 вересня 2024 року постановлено ухвалу про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

12 вересня 2024 року позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Мазур О.Л. в судове засідання не з`явилися.

12 вересня 2024 року представник позивача спрямував до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням за кордоном до 03 жовтня 2024 року.

Згідно довідки головного спеціаліста відділу документообігу та організаційного забезпечення Чернівецького апеляційного суду М.Ткачук 11 вересня 2024 року об 18 годині 18 хвилин на електронну адресу Чернівецького апеляційного суду надійшло клопотання від ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, однак таке клопотання було підписане електронним цифровим підписом, що не дає можливість здійснити перевірку цілісності електронного документа, шляхом перевірки ЕЦП (том 2 а.с.25).

Відповідно до пунктів 24 - 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 року №1845/0/15-21, підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на веб-сторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за веб-адресою https://wiki.court.gov.ua.

Процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом справ у суді та розглядом у Вищій раді правосуддя справ про порушення суддею (прокурором) вимог щодо несумісності, дисциплінарного проступку судді, втручання в діяльність судді, можуть подаватися до суду та Вищої ради правосуддя в електронній формі виключно з використанням підсистеми "Електронний суд".

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Відповідно надсилання процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Отже, на момент подання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та заяви про відкладення розгляду справи, офіційно функціонують три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку.

Суд враховує, що у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13 вересня 2023 року (справа №204/2321/22), зазначено, що законодавцем допускається подання фізичною особою нарівні з паперовою формою, зокрема, апеляційних скарг в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документу через підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет», або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом. Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Проте, наведені висновки не стосуються адвокатів, нотаріусів, приватних виконавців, судових експертів, державних органів та органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки, які реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку, про що прямо вказано у зазначеному судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Отже, відповідно до норм ЦПК України та Положення про ЄСІТС, а також враховуючи зазначений правовий висновок Великої Палати Верховного суду, адвокат може подати документи в електронній формі лише через підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та «Електронний кабінет».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у своїх рішеннях, у тому числі, у постановах від 19 жовтня 2023 року (справа №380/17452/21), від 30 листопада 2023 року (справа №372/1428/22) та в ухвалі від 01 листопада 2023 року (справа № 460/2467/23).

Проте, всупереч наведеним вимогам, заява про відклдаення розгляду справи надіслана на електронну пошту апеляційного суду представником позивача адвокатом Мазур О.Л., що не містить електронного підпису та без використання підсистеми «Електронний суд».

З урахуванням зазначеного, така заява не може вважатися такою, що подана у визначений процесуальним законом спосіб, а тому залишена судом без розгляду.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, зокрема враховуючи що шістдесяти денний строк розгляду справи спливає, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та її представника.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 210/2492/19 , в постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.

Згідно із статтею 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена за її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 жовтня 1997 року по 23 серпня 2022 року.

В період шлюбу вони розпочали будівництво житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , а також придбали 12 квітня 2019 року автомобіль марки Mercedes Benz ML 270 CDI, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за відповідачем ОСОБА_2 .

Оскільки дане майно придбано в період шлюбу, то воно є спільним майном подружжя.

Звертаючись до суду з вимогами про поділ спільного сумісного майна подружжя, ОСОБА_1 зазначала, що майно придбано у період проживання сторін у зареєстрованому шлюбі, тому воно є об`єктом права спільної сумісної власності.

Заперечуючи проти презумпції належності майна до спільної сумісної власності сторін, відповідач ОСОБА_2 зазначав, що спірне майно є його особистою власністю, оскільки з позивачкою фактично шлюбні стосунки були припинені в 2009 році, коли вона виїхала за кордон.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що відповідач належними та допустимими доказами не спростував презумпцію належності спірного майна до спільної сумісної власності подружжя.

Щодо визнання спірного майна спільним сумісним майном

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи не спростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) та підтриманий Верховним Судом у постановах: від 10 квітня 2024 року в справі № 753/1159/21 (провадження № 61-12247св23), від 10 квітня 2024 року в справі № 757/44969/18-ц (провадження № 61-14303св23), і багатьох інших.

У цій справі метою пред`явленого позову є поділ спільного сумісного майна, тому вимога про визнання спірного майна спільним сумісним майном подружжя не є ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 .

Відтак не може вважатися законним та обґрунтованим рішення суду першої інстанції в цій частині, воно підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо позовних вимог про поділ об`єкта незавершеного будівництва

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції зазначав, що будинок по АДРЕСА_1 є об`єктом незавершеного будівництва готовністю 49%, зведений у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, тому підлягає поділу між ними.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду про наявність підстав для визнання за позивачкою права на частину об`єкта незавершеного з наступних підстав.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання ж права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 200/22329/14-ц.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження тієї обставини, що спірний будинок, який є предметом поділу, зареєстрований як об`єкт незавершеного будівництва.

Так, набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22), а також Верховний Суд у постановах: від 25 серпня 2020 року у справі № 760/21223/17-ц, від 28 лютого 2023 року у справі № 466/6895/19, від 14 червня 2023 року у справі № 753/1631/20 (провадження № 61-772св23).

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15 зазначено, що: «…не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року № 6-159цс15».

У вказаних постановах Верховний Суд зауважує, що до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, що унеможливлює визнання права власності на це майно за сторонами та його поділ.

У своїй позовній заяві позивачка зазначає, що будівництво нового будинку поружжя розпочало у 2016 році, тобто в період перебування сторін у шлюбі, проте не був введений в експлуатацію.

Доказів отримання сторонами відповідної проектної документації та дозвільних документів на початок будівельних робіт будівництва спірного нерухомого майна, матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що спірний будинок є самочинно збудованим під час перебування сторін у шлюбі і не може бути об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, те, що позовних вимог про визнання права за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або залишення його одній зі сторін з присудженням іншій компенсації заявлено не було, то у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу незавершеного будівництвом будинку за адресою: АДРЕСА_1 необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог про поділ рухомого майна

У порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частки автомобіля марки Mercedes-Benz ML-270, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірний автомобіль марки Mercedes-Benz ML-270, державний номерний знак НОМЕР_1 , набутий сторонами за час шлюбу та за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу. Оскільки вказаний автомобіль є неподільною річчю, який не може бути поділений без втрати його цільового призначення, знаходиться у користуванні відповідача, тому є правильним задоволення вимоги позивачки про стягнення на її користь 1/2 вартості вказаного автомобіля. При цьому згода відповідача на стягнення з нього компенсації 1/2 вартості автомобіля не є обов`язковою, оскільки у власність відповідача переходить зазначене майно.

Такий поділ рухомого майна відповідає принципу рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, інтересам обох сторін та узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне уточнити резолютивну частину рішення суду в цій частині, оскільки суд не зазначив грошову компенсацію в грошовому виразі та не виділив спірний автомобіль у власність відповідача.

Щодо застосування позовної давності

Статтею 69 СК встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтями 256-257 та 261 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14).

Таким чином, підставами для відмови в позові у зв`язку з пропуском позовної давності є наступні факти: доведеність порушення цивільного права або інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, закінчення перебігу встановленого законодавством строку звернення до суду, відсутність поважних причин його пропуску, заява сторони у справі про застосування позовної давності.

Отже, позовна давність застосовується до обґрунтованого позову.

У частині другій статті 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15).

Є безпідставними доводи відповідача про пропуск позивачкою строку позовної давності, оскільки шлюб між сторонами розірвано 23 серпня 2022 року, а будь-яких доказів про порушене право позивачки раніше сторона відповідача не надала.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З мотивувальної частини даної постанови вбачається, що апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції, а тому судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно задоволених вимог.

А саме, ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання позову до суду першої інстанції складала 7957,84 грн., позовні вимоги задоволені на 50%, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 3978,92 грн.

Крім того, відповідач за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 11 936,76 грн. (том 1 а.с.247).

Оскільки апеляційна скарга підлягає до задоволення частково, то з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 5968,38 грн. (50% від сплаченого відповідачем судового збору).

Частиною десятою статті 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже за результатом апеляційного перегляду справи в частині розподілу судових витрат в рахунок взаємозаліку (5968,38 3978,92) з позивачки ОСОБА_1 на користь відповідача підлягає стягненню 1989,46 грн. витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Бошелюк Юлія Миколаївна задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2024 року в частині визнання об`єкту незавершеного будівництва готовністю 49%, що розташований по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,25 га цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0271 та автомобіля марки Mercedes-Benz ML-270, зеленого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також в частині визнання права на частину об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 скасувати і ухвалити нове судове рішення у цій частині про відмову в задоволенні позову.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2024 року в частині поділу автомобіля марки Mercedes-Benz ML-270, державний номерний знак НОМЕР_1 змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz ML-270, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості вищевказаного автомобіля у розмірі 95 783,50 грн. та припинити її право власності на вказаний автомобіль.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 04 червня 2024 року в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в розмірі 1989,46 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено судом 12 вересня 2024 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк