Справа № 350/1345/24
Номер провадження 2/350/503/2024
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2024 року селище Рожнятів
Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі головуючого судді Пулика М.В.,
з участю секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу-
У позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 02 грудня 1989 року у виконкомі Перегінської селищної ради народних депутатів Рожнятівського району Івано-Франківської області за актовим записом №127.
В основу позовних вимог позивачка зіслалася на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. З часу реєстрації шлюбу вона з відповідачем прожила 34 роки. Суттєвий вплив на їх сімейне життя мали події останніх десяти років, пов`язані із тяжкою недугою відповідача, які у підсумку, на думку позивачки, призвели до необхідності розірвання шлюбу.
Так, починаючи орієнтовно з 2015 року відповідач почав хворіти на недуги серця, опорно-рухового апарату, а також головного мозку. Протягом 2016-2023 років відповідач багато разів проходив лікування у різних медичних закладах, де йому ставились різного роду діагнози, в тому числі ті, які підтверджують, що у нього є психічні розлади. Протягом всіх цих років доглядом за відповідачем та забезпеченням йому належного лікування займалась вона разом із їх єдиним сином. Орієнтовно до 2020 року відповідач знаходився ще у відносно задовільному стані, оскільки міг самостійно себе обслуговувати, однак позивачка зазначає, що її життя зазнало докорінних змін, оскільки починаючи з 2015 року весь свій час, всі свої сили та увагу вона вимушена приділяти тільки відповідачу, у зв`язку з чим немала часу на себе та на власні справи, що негативно відобразилось на їхніх відносних.
Незважаючи на це, сімейні стосунки ще більше пішли на спад починаючи з 2021 року, коли стан здоров`я відповідача суттєво погіршився, зокрема він став прикутим до ліжка, втратив здатність до самообслуговування. Позивачка зазначає, що їй було надзвичайно важко доглядати за чоловіком, оскільки він важить понад сто десять кілограм, у зв`язку з чим майже всю роботу по догляду за відповідачем здійснював їх син, який єдиний із сім`ї має силу та стан здоров`я, що дозволяє йому доглядати за батьком. Окрім цього, позивачка стверджує, що найбільш суттєвою проблемою, яка зруйнувала її ментальне здоров`я, окрім нездатності фізично доглядати за відповідачем, стало його психічне захворювання. Приблизно останні два роки відповідач став втрачати контроль над своїм життям та свідомістю. Він часто почав забувати хто він, де він знаходиться, не може пригадати позивачку або їх сина. Він став агресивним та у певній мірі неадекватним, оскільки може кинути в неї будь-яким предметом, що попаде під руку, або ж вдарити її, коли вона здійснюю догляд за ним, тощо. До 2020 року вона з великими труднощами переживала згадані проблеми, однак ще жила надією, що все може покращитись. У подальшому, а в основному протягом останніх двох років, вона зрозуміла, що не здатна більше знаходити в собі моральні та фізичні сили, щоб підтримувати сім`ю в стані шлюбу, оскільки таких сил просто не залишилось.
Позивачка зазначила, що повністю усвідомлює свій моральний обов`язок бути вірною дружиною в радості і горі, однак не кожен зможе зрозуміти, що вона прожила і через що у житті пройшла, щоб осуджувати її або примушувати перебувати в шлюбі. Рішення розірвати шлюб їй далось надзвичайно складно, однак вона зрозуміла, що останні роки не відчуває жодної радості від життя, не отримує будь-яких позитивних емоцій, не проживає щасливих моментів, а навпаки, впадає в депресивний стан, усвідомлюючи всю трагічністю їх життя. Все її життя зводилось до щоденних мук та страждань, зумовлених постійним доглядом за чоловіком. У певний момент вона зрозуміла, що не витримає більше такого життя, якщо не змінить його, тому наприкінці 2023 року вона почала жити окремо від відповідача у будинку своєї матері. Разом з цим, вона не залишила відповідача одного, оскільки з ним залишився їхній син, який вже давно також доглядає за своїм батьком, вміє це робити, і він єдиний хто витримує морально і фізично всі обов`язки по догляду за психічно хворою людиною. Отже, подружні відносини між ними фактично припинилися, вони фактично проживають окремо, будь-яких надій щодо відновлення наших стосунків немає, оскільки це неможливо.
Ухвалою судді Рожнятівського районного суду від 06.08.2024 відкрито провадження в справі. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У судове засідання позивачка не прибула, однак у позовній заяві просила розглянути позовну заяву без її участі, а також зазначила, що надає згоду на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання також не прибув, про час розгляду справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, відзиву на позов та будь-яких заяв чи клопотань щодо процесуальних питань до суду не подав.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач, хоча і повідомлявся у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не прибув, причин неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку про доцільність проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом.
Дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити з таких підстав.
Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.
Згідно з ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Частиною 1 статті 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З доводів позивачки, викладених у позовній заяві, суд встановив, що причиною розірвання шлюбу у цій справі за ініціативою позивачки, стало її небажання перебувати у шлюбі із відповідачем та фактично проживати з ним, оскільки у нього протягом останніх десяти років спостерігаються проблеми із здоров`ям, внаслідок яких він потребує постійного догляду, що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами.
При цьому, позивачка стверджує, що протягом всіх цих років доглядом за відповідачем та забезпеченням йому належного лікування займалась вона разом із їх єдиним сином. Весь свій час, всі свої сили та увагу вона вимушена приділяти тільки відповідачу, у зв`язку з чим немала часу на себе та на власні справи, що негативно відобразилось на їхніх відносних. Найбільш суттєвою проблемою, яка зруйнувала її ментальне здоров`я, окрім нездатності фізично доглядати за відповідачем, стало його психічне захворювання. Протягом останніх двох років, вона зрозуміла, що не здатна більше знаходити в собі моральні та фізичні сили, щоб підтримувати сім`ю в стані шлюбу. Протягом останніх років вона не відчуває жодної радості від життя, не отримує будь-яких позитивних емоцій, не проживає щасливих моментів, а навпаки, впадає в депресивний стан, усвідомлюючи всю трагічністю їх життя. Все її життя зводилось до щоденних мук та страждань, зумовлених постійним доглядом за чоловіком. У певний момент вона зрозуміла, що не витримає більше такого життя, якщо не змінить його, тому наприкінці 2023 року вона почала жити окремо від відповідача.
Вищевикладені обставини свідчать про категоричне небажання позивачки перебувати у шлюбі із відповідачем. За викладених у позовній заяві обставин та з урахуванням того, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відмова в задоволенні такої вимоги може свідчити про примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.
Небажання відповідача зберегти шлюб, на думку суду, підтверджується його неприбуттям у судове засідання та не запереченням щодо позовних вимог або доводів позивачки.
Враховуючи фактичні обставини справи, які перевірені з урахуванням наявних у справі доказів, суд прийшов до переконання, що збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.
На підставі ст.ст.24, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 141, 247, 259, 263 - 265, 268, 273, 280 282, 284 ЦПК України, суд
Задоволити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 02 грудня 1989 року у виконкомі Перегінської селищної ради народних депутатів Рожнятівського району Івано-Франківської області за актовим записом №127.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: