Номер провадження по справі 2/387/372/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Солоненко Т. В.

із секретарем судового засіданя Косюг І.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

Стислий зміст позовних вимог позивача та позиції відповідача

На розгляд Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 10.06.2024 надійшла позовна заява, в якій ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_1 11.04.2024 о 18 годині 00 хвилин керував автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Набережній, с. Любомирка, Новоукраїнського району Кіровоградської області під час чого, на нерегульованому рівнозначному перехресті, відбулося зіткнення автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 з автомобілем Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Вказана дорожньо-транспортна пригода зафіксована протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 537085 від 11.04.2024. У даному протоколі зазначено, що ДТП сталося в результаті порушення ОСОБА_1 вимог п. п. 2.3 «б», 16.12 ПДР. Працівники поліції, які виїхали на місце ДТП, прийшли до висновку про порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої транспортні засоби, у тому числі автомобіль Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_2 , отримали механічні пошкодження. У період часу з 11.04.2024 по 25.04.2024, з огляду на відомості внесені до протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вважав, що саме його дії призвели до ДТП та пошкодження транспортних засобів, а отже він завдав матеріальної шкоди власнику автомобіля Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 .. 25.04.2024 ОСОБА_1 у рахунок компенсації шкоди, завданої ДТП, передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн. Про передачу відповідних грошових коштів складено розписку від 25.04.2024, яка підписана ОСОБА_2 .. У подальшому, під час судового розгляду протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , суд прийшов до висновку про відсутність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Разом з цим, суд встановив, що ОСОБА_2 безпідставно не надав дорогу автомобілю ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого спричинив ДТП. Вказані обставини викладені в постанові Добровеличківського районного суду від 26.04.2024, яким провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Дане рішення набрало законної сили 07.05.2024 р.. Після отримання копії відповідної постанови ОСОБА_1 , в усному порядку, звернувся до ОСОБА_2 , щодо повернення сплачених грошових коштів, оскільки він не порушував ПДР та його дії не слугували причиною ДТП, а отже і причиною пошкодження автомобіля останнього. В свою чергу ОСОБА_2 відмовився повертати надані кошти без пояснення причин. Оскільки, підстава для отримання ОСОБА_2 грошових коштів відпала, а останній відмовляється їх повертати, позивач вважає, що вказані кошти безпідставно зберігаються у відповідача та підлягають поверненню в судовому порядку. Наведені обставини спонукали позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

10.09.2024 до суду надійшла заява відповідача, в якій останній вимоги позивача про стягнення грошових коштів в розмірі 10 000,00 грн визнає в повному обсязі. Заперечує щодо стягненя з нього судових витрат, заявлених позивачем до стягнення. Додатково зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 він не був присутній, що позбавило його можливості висловити свої заперечення. Після отримання постанови відповідач оскаржив її в апеляційному порядку, проте суд апеляційної інстанції повернув скаргу без розгляду. Вважає себе не винним і потерпілим. Також зауважує, що ОСОБА_1 добровільно, до винесення судом постанови, приніс йому кошти на ремонт автомобіля за один день до судового засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився. В заяві, що надійшла через систему «Електронний суд» 10.09.2024, представник позивача адвокат Манзюк Т.Ю. просить розглянути справу без участі позивача та його представника.

Відповідач також не скористався правом участі в засіданні суду. В заяві від 10.09.2024 просив провести розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

11 квітня 2024 року о 18 годині 00 хвилин по вул. Набережній, с. Любомирка, Новоукраїнського району Кіровоградської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Volkswagen Caddy д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Вказана дорожньо-транспортна пригода зафіксована протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 537085 від 11.04.2024. У даному протоколі зазначено, що ДТП сталося в результаті порушення ОСОБА_1 вимог п. п. 2.3 «б», 16.12 ПДР, які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За доводами позивача, останній, вважаючи себе винним у ДПТ, 25.04.2024, у рахунок компенсації шкоди, завданої ДТП, передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. Про передачу відповідних грошових коштів складено розписку від 25.04.2024, яка підписана ОСОБА_2 ..

Постановою Добровеличківського районного суду від 26.04.2024 у справі № 387/500/24 провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 07.05.2024.

З пояснень позивача, наведених у позові, останній, після отримання постанови суду у справі № 387/500/24, в усному порядку, звернувся до ОСОБА_2 , щодо повернення сплачених грошових коштів, оскільки він не порушував ПДР та його дії не слугували причиною ДТП, а отже і причиною пошкодження автомобіля останнього. В свою чергу ОСОБА_2 відмовився повертати надані кошти без пояснення причин. Оскільки, підстава для отримання ОСОБА_2 грошових коштів відпала, а останній відмовляється їх повертати, позивач вважає, що вказані кошти безпідставно зберігаються у відповідача та підлягають поверненню в судовому порядку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26.04.2024 у справі № 387/500/24, яка набрала законної сили 07.05.2024, встановлено відсутність адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ст. 124 КпАП України, тому провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

При цьому, позивач, вважаючи себе винним у ДТП, передав відповідачу, в рахунок відшкодування шкоди, грошові кошти в розмірі 10000,00 грн, про що останній 25.04.2024 склав розписку.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За частиною другої означеної статті положення глави 82 застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц викладено позицію про те, що: «зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала».

Згідно висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 28.01.2020 у справі №910/16664/18: «Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього».

Згідно із постановою Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №201/6498/20: «Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі».

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 р. у справі № 6-100цс15).

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що правова підстава, на якій були набуті грошові кошти у сумі 10000,00 грн, на теперішній час не існує, а набуття грошових коштів ОСОБА_2 відбулося за рахунок ОСОБА_1 , що відповідає вищезазначеним критеріям.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність, взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, а тому, з огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів в розмірі 10000,00 грн. відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

При вирішенні питання розподілу судових витрат на сплату судового збору та витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката ,несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається насторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані зрозглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторонни або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань,безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

06.06.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Манзюком Т.Ю. укладено Договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі, в строки та на умовах, передбачених даним договором, а клієнт зобов`язується оплатити послуги адвоката з надання професійної правничої допомоги відповідно до умов договору. Сторонами договору узгоджено, що вартість наданих юридичних послуг адвокат визначає самостійно після одержання від клієнта замовлення на надання правової допомоги. За результатами надання професійної правничої дороги складається акт, що підписується представниками кожної сторони. В акті вказується обсяг наданої адвокатом правничої допомоги та її вартість.

Позивачем, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, до позовної заяви додано; договір про надання професійної правничої допомоги від 06.06.2024; замовлення на надання правової допомоги від 06.06.2024; акт про надання професійної правничої допомоги від 07.06.2024, де зазначено вид послуг, здійснених адвокатом, їх вартість, що визначена в сумі 2500,00 грн; розрахункову квитанцію серія ЛВАК 764999 від 07.06.2024 про оплату коштів за надання правничої допомоги в розмірі 2500,00 грн..

Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, у поданій до суду заяві, посилаючись на те, що він не працює, заперечує проти витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу (наприклад у постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19), що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого наведення справи часу), з огляду на те, що позовну заяву розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, в одному судовому засіданні, адвокат Манзюк Т.Ю. не приймав участь в судовому засіданні, враховуючи доводи відповідача, наведені в заяві, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн., який буде достатній в даному випадку та не становитиме надмірного тягаря для відповідача.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи задоволення позовних вимог в повному обсязі, витрати позивача зі сплати судового збору за позовною заявою в розмірі 968,90 грн, підлягають відшкодуванню останньому за рахунок відповідача.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.11,15,16,22,23,999,1166,1187,1192,1194 ЦК України керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутого майна - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 1 500 (одну тисячу п`ятсот ) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін :

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Таїсія СОЛОНЕНКО