У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І.О.,

за участі секретаря судових засідань Петришина Н.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви -

в с т а н о в и в:

Представник заявника адвокат Косарева-Козлова Л.О., що діє в інтересах заявниці ОСОБА_1 звернулася із вищевказаною заявою про забезпечення доказів шляхом:

- витребування у Першої Ужгородської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи №188/2019, заведеної після смерті ОСОБА_2 та відомості про видані свідоцтва на право на спадщину спадкоємців померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву про забезпечення доказів мотивовано тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , склав 11.01.2018р. заповіт, засвідчений приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Резвановою І.Д. (р№ 59) на користь ОСОБА_1 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що ОСОБА_1 дізналась про його смерть 01.07.2024р.

ОСОБА_1 02.07.2024р. звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Резвановою І.Д. з питань підтвердження відомостей про смерть ОСОБА_2 та подання заяви про прийняття спадщини. Згідно з отриманою інформацією від нотаріуса спадкова справа за померлим ОСОБА_2 Спадковому реєстрі за № 64733982, номер у нотаріуса -188/2019, Місце заведення - Закарпатська обл., Ужгородський міський, Перша ужгородська державна нотаріальна контора, дата заведення:- 12.09.2019.

Також вказує, що ОСОБА_1 , 20.08.2024р. звернулась до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Перша Ужгородська державна нотаріальна контора надала ОСОБА_3 письмове пояснення від 23.08.2024р. за № 384/02-14 про відмову у задоволенні заяви про прийняття спадщини за заповітом на земельні ділянки, що належали ОСОБА_2 у зв`язку з пропущенням нею шестимісячного строку на прийняття спадщини з часу відкриття спадщини встановленого п.1 ст.1270 Цивільного кодексу України.

Зазначає, що у заявниці є поважні причини пропуску строку прийняття спадщини і бажає подати позовну заяву до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Проте, заявниця не володіє інформацією про спадкоємців ОСОБА_2

ОСОБА_1 звернулася 24.08.2024р. до Першої Ужгородської державної нотаріальної контори з заявою про надання їй інформації про спадкоємців ОСОБА_2 . Перша Ужгородська державна нотаріальна контора листом від 27.08.2024р. за № 388/02-14 відмовила ОСОБА_1 у наданні відомостей про спадкоємців ОСОБА_2 у зв`язку з нотаріальною таємницею.

В зв`язку з вищенаведеним, заявниця вважає, що вона позбавлена можливості захистити свої права та інтереси в судовому порядку, оскільки не володіє інформацією про спадкоємців, а відтак не може виконати вимоги процесуального закону в частині зазначення у позові інформації про відповідача (відповідачів), а пред`явлення позовів до невідомих осіб, без зазначення відповідача (відповідачів), ЦПК України не допускає.

Самостійно ОСОБА_1 не може здобути відомості про спадкоємців ОСОБА_2 . Відповідно ст.ст. 84, 116 ЦПК України такі відомості-докази може витребувати суд. А тому вважає, що суду необхідно забезпечити докази (відомості про спадкоємців ОСОБА_2 ), до подання позовної заяви шляхом витребування у Першої Ужгородської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи № 188/2019 , заведеної після смерті ОСОБА_2 , та відомості про видані свідоцтва на право на спадщину спадкоємців померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник заявника у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Частиною 3 статті 118 ЦПК України, передбачено, що неявка учасників провадження не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення доказів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Частина 1 ст. 117 ЦПК України містить перелік вимог до заяви про забезпечення доказів, зокрема у заяві необхідно зазначити докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

Разом з тим, заяву про забезпечення доказів, подану в порядку ст.ст.116-119 ЦПК України, слід відрізняти від клопотання про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст.84 ЦПК України, оскільки вони є різними за своєю правовою природою.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.04.2020 у справі №367/6751/18-ц (провадження №61-23322св19) викладено наступну правову позицію: "Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим (частина перша статті 116 ЦПК України). Процесуальний механізм забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування, призначений для того, щоб отримати/зберегти ті докази, щодо яких існують достатні підстави вважати, що з часом їх може бути безповоротно втрачено. Забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмету доказування і мають значення/потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх ймовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів. Разом з цим, згідно зі статтею 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом".

Таку ж правову позицію щодо вирішення судами питання про забезпечення доказів висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові 11.03.2020 року у справі №9901/608/19, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №9901/845/18.

Суд при вирішенні питання про забезпечення доказів має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення доказів; забезпечення збалансованості прав та інтересів сторін; наявності взаємозв`язку між забезпеченням доказів, витребуванням певної інформації, і предмету позовних вимог, а також запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб учасників даного судового процесу, а також те, що є наявні підстави вважати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Ці обставини суд вважає істотними і необхідними для забезпечення доказів.

Натомість, механізм витребування доказів - це спосіб сприяння стороні в отриманні тих чи інших доказів, які вона не може отримати самостійно.

Отже, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (ст.ст.116-117 ЦПК України) та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (ст.84 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення доказів, посилаючись на те, що витребувані документи захищаються нотаріальною таємницею, що утрудняє їх отримання та можуть бути витребувані виключно судом. При цьому заявник не обґрунтовує свою заяву тим, що запитувані документи можуть бути втрачені або збирання таких доказів стане згодом неможливим чи утрудненим та не надає доказів на підтвердження таких обставин.

За таких обставин, враховуючи, що підстав допускати, що засіб доказування може бути втрачений чи збирання доказів стане неможливим у суду немає, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви.

Відмовляючи в задоволенні даної заяви, судом також враховано, що позивач не позбавлений права звернутись до суду із заявою про витребування доказів з відповідним обґрунтуванням необхідності їх витребування з огляду на заявлені позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 84, 116-118, 260-261, 354 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів до подання позовної заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя І.О. Шепетко