Провадження 2/193/261/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 вересня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Томинця О.В.,

за участі секретаря судового засідання Оселедець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 та Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

В березні 2024 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , згідно вимог якого просив визнати себе батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису №217 складеного 19.02.2014 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом виключення відомостей про батьківство ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 11.11.2010 по 26.11.2013 ОСОБА_5 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Проте, у період з вересня 2011 року по 26 грудня 2014 року саме позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, тобто перебували у цивільному шлюбі. У цей період законний чоловік ОСОБА_3 , - відповідач ОСОБА_2 , перебував у місцях позбавлення волі, тому їхній шлюб фактично припинив існувати.

У період спільного проживання позивача з ОСОБА_3 народилися їхні спільні діти, зокрема син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач наголосив, що всі ці діти народилися у період зареєстрованого шлюбу ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 . Проте, якщо під час народження першої дитини, хлопчика ОСОБА_7 , відповідач погодився надати заяву, що ця дитина не його й позивач визнав своє батьківство щодо неї, то під час реєстрації другої дитини, дівчинки ОСОБА_8 , відповідач, через перебування у місцях позбавлення волі, вже не мав можливості надати таку заяву, тому у графі батько було зазначено саме відповідача ОСОБА_2 .

Позивач переконаний, що дочка ОСОБА_4 , народжена ОСОБА_3 , є їхньою спільною дитиною, тобто він, ОСОБА_1 , є її біологічним батьком, адже вона була зачата під час їхнього спільного проживання та зовні дуже схожа на нього, але оскільки у актовому записі про її народження у графі батько зазначено іншого чоловіка це і змусило його звернутися до суду з цим позовом.

Заяви (клопотання) сторін та процесуальні дії суду у справі.

13.03.2024 до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов вищевказаний позов позивача (а.с.1,25);

26.03.2024 за ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позов з додатками направлено для розгляду за підсудністю до Софіївського районного суду Дніпропетровської області (а.с.31);

01.05.2024 позовна заява надійшла до Софіївського районного суду Дніпропетровської області та цього ж дня розподілена для розгляду судді цього суду ОСОБА_9 (а.с.37,38);

03.05.2024 за ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (а.с.39);

04.06.2024 від представника третьої особи, Покровського ВДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, надійшли письмові пояснення згідно яких остання не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача за умови доведеності позову належними та допустимими доказами, зокрема підкрислила на необхідності проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Крім того зауважила щодо неповноти змісту позовних вимог, оскільки позивач бажаючи, щоб батьком народженої 28.12.2013 дівчинки Софії у актовому записі про її народження був зазначений саме він, не вказав відомостей про його громадянство та місце проживання (а.с.50-51);

04.06.2024 за ухвалою суду визнано обов`язковою явку позивача та його представника у підготовче судове засідання (а.с.61);

15.08.2024 за ухвалою суду підготовче судове засідання закрито і справу призначено до судового розгляду (а.с.81).

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сафіна О.Т. на виклик суду ані у підготовче судове засідання, ані на судовий розгляд справи не з`явилися. Від вказаного представника позивача надійшли письмові заяви про можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Представник позов підтримала і просила його задовольнити (а.с.52, 69, 87).

Відповідач ОСОБА_2 на судовий розгляд справи не з`явився, проте направив до суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі. У цій заяві відповідач також зазначив, що він дійсно не є біологічним батьком ОСОБА_4 , яка народжена ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , з огляду на викладене не заперечував проти пред`явленого до нього позову (а.с.48).

Третя особа, без самостійних вимог, ОСОБА_3 , про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте у судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Заяв, клопотань чи заперечень по суті спору до суду не направляла.

Третя особа, без самостійних вимог, Покровський відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), явку свого представника у судове засідання не забезпечила, проте направила до суду зазначені вище письмові пояснення, які просила суд врахувати під час судового розгляду та ухвалення судового рішення (а.с.50-51, 72,79).

Враховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Фактичні обставини встановлені судом.

З матеріалів цивільної справи судом установлено, що у період з 11.11.2010 по 26.11.2013, відповідач у справі, ОСОБА_2 та третя особа, ОСОБА_5 , перебували у зареєстрованому шлюбі між собою (а.с.12, 14).

У період їхнього шлюбу народилися діти: хлопчик ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого зазначено позивача у справі - ОСОБА_1 (а.с. 15) та дівчинка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого зазначено відповідача ОСОБА_2 (а.с.16).

21.06.2017 третя особа ОСОБА_5 уклала новий шлюб з іншим чоловіком - ОСОБА_10 та змінила своє прізвище на ОСОБА_11 (а.с.13).

На підтвердження факту спільного проживання позивача з ОСОБА_5 , як чоловіка та дружини, ведення спільного господарства та свого батьківства відносно дівчинки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . позивач надає письмові пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а.с.17,18).

Норми права застосовані судом.

Частиною 1 ст.126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно статті 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Згідно статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц, провадження №61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Отже, для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Мотиви та висновки суду.

Враховуючи обставини справи, характер правовідносин, в яких виник спір, суд вважає, що позивач усупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України не надав жодних доказів, які підтверджують ні факту його спільного проживання з матір`ю дитини, батьком якого він себе вважає, ні факту ведення з нею спільного господарства у період імовірного зачаття згаданої дитини, й ні факту самої спорідненості позивача та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на таке.

Так, згідно відомостей про зареєстроване місце постійне проживання позивача, останній зареєстрований у с. Мар`ївка Павлоградського району Дніпропетровської області (а.с.8 на звороті), тоді як ОСОБА_5 зареєстрована по АДРЕСА_1 (а.с.11). Про те, що ОСОБА_1 фактично проживав у певний період за адресою матері дитини ОСОБА_4 , позивач доказів не надав.

Надання у якості доказів письмових пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не можуть вважатися показаннями свідків в розумінні ст. 90, 93, 230, 233 ЦПК України, оскільки суд сприймає такі показання безпосередньо під час допиту свідка у судовому засіданні, попереднього попередивши його про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень та після приведення його до присяги свідка. Згідно вимог ст. 233 ЦПК України суд може оголошувати покази свідків, за умови, що вони були зібрані за результатами судових доручень чи отриманні у інших судових справах.

У відповідних письмових заявах свідків містяться вказівки про їх можливість надати свої свідчення безпосередньо у судовому засіданні у режимі відеоконференції, проте у жодне з судових засідань ані позивач, ані його представник не з`явилися, щоб заявити відповідне клопотання. А підстав для їх виклику у судове засідання судом з власної ініціативи не було.

Так, згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд сприяв стороні позивача та його представника у реалізації їхніх прав на подання доказів, насамперед для з`ясування усіх обставин справи, повного та об`єктивного її розгляду з метою надання пояснень щодо доказів, на підставі яких позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановлення їх належності, достовірності та достатності, доцільності призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, судом було постановлено 04.06.2024 ухвалу про визнання обов`язковою явку позивача та його представника у підготовче судове засідання. Однак, позивач та його представник проігнорували ці вимоги суду, так і не з`явившись у жодне з наступних підготовчих судових засідань, що мали місце 27.06.2024 та 15.08.2024. Представник позивача після цієї ухвали суду продовжував направляти до суду заяви про можливість розгляду справи за його та позивача відсутності.

У матеріалах цивільної справи є довідка про вручення вказаної ухвали представникові позивача адовкату ОСОБА_14 через підсистему «Електронний суд» (а.с.66).

Варто зауважити, що третя особа, мати дівчинки ОСОБА_8 ОСОБА_3 , теж повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, проте за півроку, що справа перебуває на розгляді у суді, особисто чи через представника жодного разу так і не направила до суду своєї заяви по суті справи, зокрема, що вона підтверджує, що батьком її дочки ОСОБА_8 є саме позивач у справі.

Наявність у позивача та третьої особи ОСОБА_3 спільної дитини, сина ОСОБА_7 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_4 , саме по собі не може свідчити про наявність його кровного споріднення й з іншою дитиною народженою ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зокрема дівчинкою ОСОБА_8 .

Також визнання позову відповідачем ОСОБА_2 не може бути безумовною підставою для задоволення позову, оскільки згідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд лише за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проте якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

До того ж з письмової заяви відповідача про визнання ним пред`явленого позову останній лише визнав той факт, що саме не він є біологічним батьком дівчинки ОСОБА_8 , доводів, що цим батько є саме позивач він не зазначив (а.с.48).

Інших доказів позивачем надано не було.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи за допомогою належних та допустимих доказів, а відтак відсутні законні підстави для їх задоволення.

При цьому варто зауважити, що позивачем було пропущено річний строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом, передбачений ч. 2 ст. 129 СК України, оскільки з доводів позивача, що містяться у позові, видно що він дізнався про своє батьківство дівчинки Софії саме з дня її народження, яка мала місце 28.12.2013, проте до суду з цим позовом він звернувся лише 09.03.2024 (а.с.24), тобто більш ніж через 10 років.

Незважаючи на це, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 саме за їх безпідставності, а не через сплив строків позовної давності.

Розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що у задоволені позовних вимог позивача повністю відмовлено, то у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, всі понесені ним судові витрати під час звернення до суду з цим позовом слід віднести за його рахунок.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_3 та Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстроване місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстроване місце фактичного проживання по АДРЕСА_3 ;

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована по АДРЕСА_4 ;

Третя особа: Покровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), код ЄРДПОУ 33355958, місцезнаходження: вул. Федора Караманиць, буд. № 35, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, 50029.

Повний текст рішення складено 12 вересня 2024 року.

Суддя О. В. Томинець