У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

16 вересня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , заінтересована особа : ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіроворградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання (встановлення) факту батьківства,-

встановив:

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з заявою в порядку окремого провадження, де заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіроворградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання (встановлення) факту батьківства.

У контексті права на справедливий суд, визначеного ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Заяви подані в порядку окремого провадження повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.ст. 175, 177 ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст. 318 цього Кодексу.

Вивченням матеріалів справи встановлено, що заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона не відповідає вимогам, встановленим ЦПК України.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, а тому заява повинна відповідати вимогам статей 175, 177 та 318 ЦПК України.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів звязку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обовязковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В порушення вимог п.9 ч.3 ст. 175 ЦПК України у заяві не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які заявник поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи;

В порушення вимог п.10 ч.3 ст. 175 ЦПК України у заяві не зазначено підтвердження заявника (позивача) про те, що ним не подано іншої заяви (позовів) до цих же заінтересованих осіб (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Згідно ст.48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч.3 ст.42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Відповідно до положення ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

В заяві ОСОБА_1 відсутні відомості щодо заявника. Однак зазначений суб`єкт звернення до суду «позивач» ОСОБА_1 та визначені «заінтересовані особи».

Отже не зрозуміло чи в позовному провадженні чи в порядку окремого провадження «позивач» ОСОБА_1 звертається до суду.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З наведеного вбачається, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, а сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

У справах окремого провадження не передбачено такий суб`єктний склад як " позивач".

У справах позовного провадження не передбачено такий суб`єктний склад як «заінтересовані особи».

Отже не зрозуміло в якому провадженні позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, визначивши в ній суб`єктний склад як " позивач" - ОСОБА_1 та визначивши «заінтересовані особи» як : ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіроворградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

З наведеного вбачається, що позивачем, в порушення вказаних норм не визначено суб`єктний склад.

Окрім того, позивачем ОСОБА_1 у поданій заяві визначено в якості заінтересованої особи ОСОБА_3 , який згідно сповіщення сім`ї (близьких родичів) від 08.07.2024 року №17497 вважається таким, що зник безвісти 04.07.2024 року в районі н.п. Восход Покровського району Донецької області під час виконання бойових завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 130 Сімейного кодексу України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду.

Суду не надано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , що дозволяє звернутись до суду в порядку ст. 130 СК України.

За змістом статті 46, статті 47 ЦПК України цивільна процесуальна правоздатність фізичної особи це здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Системний аналіз положень ЦПК України дає підстави для висновку про те, що цивільна процесуальна правоздатність та цивільна процесуальна дієздатність є взаємопов`язаними, обов`язковими та невід`ємними складовими елементами правового статусу фізичної особи, яка досягла повноліття, як сторони у цивільному процесі.

В аспекті положень статті 25 ЦК України основою цивільної процесуальної правоздатності та цивільної процесуальної дієздатності фізичної особи є її цивільна правоздатність, як така, що виникає у момент народження фізичної особи та припиняється у момент її смерті, здатність мати цивільні права та обов`язки.

Смерть фізичної особи є безумовною підставою для припинення її цивільної процесуальної правоздатності та цивільної процесуальної дієздатності.

Зникнення безвісти жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. А тому це зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів особи, яка зникла безвісти (особа жива, особа померла).

Завідоме залучення як заінтерессованої особи ОСОБА_3 у справі, фактично відсутньої фізичної особи , всупереч вимогам закону унеможливлює здійснення такою особою її процесуальних прав і виконання нею її процесуальних обов`язків, передбачених цивільним процесуальним законодавством.

У випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою із застосуванням ч.2 ст. 46 ЦК України.

Відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа, зникла безвісти, фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук.

У свою чергу особою, яка зникла безвісти за особливих обставин вважається особа, яка зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру. Особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Суду не надано відомостей про те, чи набула особа ОСОБА_3 статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону.

Права та інтереси особи, зниклої безвісти за особливих обставин, а також її майно підлягають захисту до моменту припинення її розшуку, або оголошення її померлою відповідно до законодавства.

Набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно положень ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Статтею 9 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання заяви у справах окремого провадження, яка подана фізичною особою встановлюється утаких розмірах: 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум працездатних осіб з 01 січня 2024 року встановлено у розмірі 3028 грн.

Відповідно 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на дату подання заяви складає 605, 60 грн.

Позивачем до заяви додано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №20 від 05.09.2024 року, зі сплати судового збору на суму 605,60 грн., згідно якої платником зазначено ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що згідно платіжної інструкції на переказ готівки №20 від 05.09.2024 року отримувачем сплаченого судового збору є ГУК у Закарпатській області/ Перечинська територіальна громада; призначення платежу : судовий збір за позовом ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не було сплачено необхідний розмір судового збору за подання заяви до Ужгородського міськрайонного суду.

Таким чином, квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №20 від 05.09.2024 року року на суму 605,60 грн. не може бути використано ОСОБА_1 для підтвердження сплати судового збору при поданні заяви до Ужгородського міськрайонного суду.

Отже, квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №20 від 05.09.2024 року на суму 605,60 грн. про сплату судового збору не може бути прийнята судом як документ про сплату судового збору за подання саме цієї заяви.

За таких обставин, позивачу необхідно надати оригінал квитанції про сплату судового збору, відповідно до ставок встановлених Законом України «Про судовий збір».

Окрім того, належним доказом сплати судового збору є фінансовий документ: платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. Також фінансовий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою і скріплено печаткою установи з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам,не можуть бути належним доказом сплати судового збору - згідно наданих Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ роз`яснень у постанові №10 від 17.10.2014№10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах".

Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору (частина четверта статті 177 ЦПК), не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві (стаття 185 ЦПК) або залишення заяви без розгляду (пункт 8 частини першої статті 257 ЦПК).

Слід зазначити, що дотримання вимог ст. 175,177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду на предмет перевірки позову та долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження, призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на чому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, « .... де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи суддя приходить до переконання, що без усунення наведених вище недоліків, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне заяву залишити без руху та надати заявнику строк для усунення недоліків заяви з подачею її до суду в новій редакції з врахуванням вимог ст.ст. 175,177, 318 ЦПК України та зазначених недоліків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях175, 177, 318 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху, в якій зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Спосіб усунення недоліків заяви полягає в поданні документів на підтвердження сплати судового збору та заяви у новій редакції з врахуванням вимог ст.ст. 175,177, 318 ЦПК України та зазначених недоліків .

Роз`яснити, що в разі усунення недоліків у зазначений строк заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачу .

Керуючись ст. 175, ст. 177, 185, 258-260, 318 ЦПК України, суддя,-

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , заінтересована особа : ОСОБА_3 , Військова частина НОМЕР_1 , Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіроворградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання (встановлення) факту батьківства - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунути зазначені недоліки заяви в строк, що не перевищує пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца