Житомирський апеляційний суд
Справа №296/6156/22 Головуючий у 1-й інст. Маслак В.П.
Категорія 52 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Коломієць О.С., Трояновської Г.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/6156/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недостовірною інформації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Писаренка Андрія Григоровича, на заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 14 грудня 2021 року на веб-сайті інтернет видання «Українська правда» опубліковано статтю під назвою «Закон 5572, авторські роялті або чому так «кричить» Руслана!?», автором якої зазначено ОСОБА_3 українського рок-музиканта, лідера рок-гурту «Друга Ріка».

До примітки редакції видання вказано, що «…точка зору редакції УП може не збігатись з точкою зору автора колонки». Таким чином, на думку позивача, відповідальність за достовірність викладеної у зазначеній статті інформації несе виключно відповідач.

Вказав, що він є керівником компаній-правовласників ТОВ «Комп-Мюзік» і ТОВ «Комп Мюзік Паблішинг», які представляють в Україні провідний світовий каталог групи компаній Universal, а також є дистриб`ютором численних незалежних музичних лейблів зі всього світу та співпрацює з українськими авторами та виконавцями.

Відповідач є публічною та впізнаваною особою, музикантом та керівником Громадської організації «Українська агенція з авторських та суміжних прав», що здійснює колективне управління майновими авторськими правами.

Інформаційний матеріал відповідача опубліковано у відомому українському інтернет- виданні «Українська правда», який має більше ніж 17000 переглядів, а також містить негативні коментарі від читачів.

Спірна інформація, повідомлена відповідачем, є фактичним твердженням, оскільки може бути перевірена на предмет її дійсності щодо існування фактів, і є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань відповідач у інформаційному матеріалі не навів.

Таким чином, просив суд визнати недостовірною і такою, що завдає шкоди честі, гідності та діловій репутації інформацію, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на веб-сайті інтернет-видання «Українська правда» в статті під назвою «Закон 5572, авторські роялті або чому так «кричить» ОСОБА_4 » за адресою у мережі інтернет: htpps://www.pravda.com.ua/colums/2021/12/14/7317419/ : «…фактично керованої ОСОБА_5 «Асоціації музичної індустрії України»; «Розвивалася переважно шляхом перепродажу ліцензій від ЕМІ на випуск повних музичних альбомів з каталогу цього мейджора - альбомів, які, як розповідають, нерідко поширювалися на ринку шляхом сумнівного перепродажу субліцензій на окремі пісні з метою випуску міксованих альбомів, що авторами, зрозуміло, не узгоджувалося.»; «Далі утворювалися нові структури "Долінського" та інших, фігуранти в майбутньому численних кримінальних справ: "Дім авторів музики" (ДАМВУ), члени "Асоціації Музичної Індустрії України" (неофіційний представник IFPI), Асоціація "Агентство захисту майнових прав", "Вендор мьюзік" тощо, і пройдуть ці структури шлях беспрєдєла у монополізації і поглинанню в тінь ринку авторських прав.»; «В більшості компаній директорами на довгі роки стануть висуванці ОСОБА_6 »; «та їх засновників - « НЕсуб`єктів»; «потім "розділялись" компаніями і людьми «Долінського»; « ОСОБА_7 , розуміючи, що Оберіг є небезпечним супротивником…. запускає брудну кампанію по дискредитації Оберіг»; «IFPI, яку, як міжнародний важіль, включив Долінський (що він неодноразово робив як до, так і після)»; «ОКУ ОСОБА_8 » з речення: «Розуміючи це, Оберіг 2006 року, увага, подає в суд, на те, щоб рішенням суду змусити "ОКУ ОСОБА_8 ", з якими були укладені відповідні договори!, прийняти гроші і виплатити їх виконавцям та іншим правовласникам (у тому числі, іноземним), яких представляють УЛМП і УМА (нонсенс просто і про це майже ніхто не знає).»; «директор акредитованої УЛМП " Долінського» з речення: « ОСОБА_9 , президент тої самої Асоціації Музичної індустрії (а також, до 2013 року, директор акредитованої УЛМП "Долінського").»; «(УМА "Долінського")» з речення: «Пізніше, до складу цієї робочої групи увійшов також ОСОБА_10 - Український Музичний альянс (УМА - "Долінського"). »; «УМА і УЛМП «Долінського» з речення: P/S - «УМА і УЛМП "Долінського" все ж цієї перевірки уникнули, не надавши комісії відповідні документи...»; «УМА та УЛМП (Долінського).» з речення: «На наступний день, ІНФОРМАЦІЯ_2 , з кричущим порушенням чинного законодавства, в співзасновники УЛАСП входять акредитовані державою дві потужні музичні організації колективного управління УМА та УЛМП (Долінського).»; «УМА і УЛМП (Долінського)» з речення: « ІНФОРМАЦІЯ_3 , уповноважені (акредитовані) державою організації, УМА і УЛМП (Долінського), які декларують на той час найвищу "репрезентативність" зі статусом ОКУ, які за законом і за статутом мають напряму збирати винагороди і виплачувати їх музикантам, утримуючи свій відсоток, а також найпотужніше у галузі Державне підприємство авторських прав, в один день укладають договори з Приватною організацією УЛАСП, передаючи "дружині ОСОБА_11 " своє право збирати зі всієї країни винагороди необмеженого кола творців.»; «УЛМП (Долінського)» з речення: «За результатами перевірок, 4 травня 2012 року рішенням Департаменту інтелектуальної власності 3-7/3450 за підписом ОСОБА_12 , УЛМП (Долінського) позбавлена статусу акредитованої організації.»; «УМА та УЛМП (Долінського)» з речення: «УМА та УЛМП Долінського впродовж років ігнорують вимоги статті 43 Закону "Про авторські і суміжні права"… розподіляючи кошти виключно між собою".»; «трьом ОКУ "Долінського" - ДАМВУ, УМА та УЛМП» з речення: «Також на цих" слуханнях, трьом ОКУ "Долінського" - ДАМВУ, УМА та УЛМІ - вказано, що вони засновані ліцензіатами, а не суб`єктами авторського права чи суміжних прав і неправомірно управляють майновими правами іноземних суб`єктів авторського права..»; «УМА та УЛМП (Долінського)» з речення: «Також нагадаю, УМА та УЛМП (Долінського), в той період, залишились єдиними ОКУ зі збору авторської винагороди в сфері суміжних прав, з Державного підприємства були виведені мільйони авторських грошей в тінь, та була спроба рейдерського захоплення цього Держпідприємтва через утворену зокрема й Русланою приватну організацію УААП, у контексті чого були порушені відповідні кримінальні провадження та проведені перевірки Генеральною прокуратурою з певними наслідками до встановлених осіб.»; «Вказані особи через підконтрольну їм структуру, а саме Асоціацію "Дім Авторів музики в Україні", незаконно отримували роялті без її подальшої виплати суб`єктам авторського права...».

Також просив зобов`язати ОСОБА_2 спростувати вищезазначену інформацію шляхом опублікування статті на веб-сайті інтернет видання «Українська правда».

Заочним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Писаренко А.Г., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Зокрема, зазначає, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог без правового обґрунтування, з огляду на норми чинного законодавства та вимоги ЦПК України. В оскаржуваному рішенні містяться посилання на судову практику, яка напряму не стосується справ щодо захисту честі, гідності та ділової репутації. Судом не застосований принцип «jura novit curia» («суд знає закони») та не надано мотивованої оцінки аргументам позивача.

Вважає, що суд обґрунтував рішення тим, що позивач не залучив в якості співвідповідача редакцію видання «Українська правда», власника веб- сайта, який створює відповідні технологічні можливості для розміщення інформації, при цьому не визначивши ОСОБА_2 неналежним відповідачем.

Суд не обґрунтував рішення жодною нормою чинного законодавства та лише послався на Постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511 цс 18).

У той же час суд не вказав пункт постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року, яким обґрунтував відмову у задоволенні позовних вимог, використовуючи такі загальні підстави, як незалучення іншої особи в якості відповідача.

Крім того, суд не звернув увагу на пункт 31.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року, яким вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду прямо вказує, що відповідач у судовій справі має бути визначений саме як неналежний, і саме згідно з порядком, визначеним ЦПК України. У такому разі відносно неналежного відповідача приймається рішення про відмову у позові.

Стверджує, що суд не обґрунтував рішення жодною нормою матеріального права, не визначив відповідача неналежним та зробив загальні посилання на рішення Верховного Суду, які при більш ретельному аналізі мають зовсім протилежні висновки, ніж це зробив суд.

На думку апелянта, суд припустився неправильного застосування судової практики, внаслідок чого відмовив у задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 як автор вказаної статті, в якій оприлюднено недостовірну інформацію про ОСОБА_13 , є належним відповідачем. Під час судового засідання суд не встановив обставин, які б свідчили про неналежність відповідача. Таким чином, висновки суду не відповідають тій судовій практиці щодо справ про захист гідності, честі та ділової репутації, яка стосується визначення кола відповідачів у таких справах.

Якщо позивач заявляє вимоги до одного з належних відповідачів, які спільно поширили недостовірну інформацію, суд вправі залучити до участі у справі іншого співвідповідача лише в разі не можливості розгляду справи без його участі.

Звертає увагу на те, що суд мав два варіанти розгляду цієї справи: або поставити питання під час підготовчого провадження про залучення редакції видання «Українська правда» в якості співвідповідача (в разі якщо без такої участі неможливий об`єктивний розгляд цієї справи), або розглядати справу без залучення співвідповідача лише відносно заявленого позивачем відповідача.

Суд не звернув уваги на положення пункту другого частини шостої статті 277 Цивільного кодексу України, відповідно до якого якщо відповідь та спростування у тому ж медіа є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому медіа, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Таким чином, у випадку дотримання судом принципу «jura noviicuria», він мав усі можливості дослідити усі обставини цієї справи, надати їм обґрунтованої правової оцінки та прийняти законне рішення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на веб-сайті інтернет видання «Українська правда» (htpps://www.pravda.com.ua/colums/2021/12/14/7317419/) опубліковано статтю під назвою «Закон 5572, авторські роялті або чому так «кричить» Руслана!?», автором якої зазначено ОСОБА_3 .

У вказаній статті зазначено наступну інформацію: «…фактично керована ОСОБА_5 «Асоціація музичної індустрії України»; «Розвивалася переважно шляхом перепродажу ліцензій від ЕМІ на випуск повних музичних альбомів з каталогу цього мейджора - альбомів, які, як розповідають, нерідко поширювалися на ринку шляхом сумнівного перепродажу субліцензій на окремі пісні з метою випуску міксованих альбомів, що авторами, зрозуміло, не узгоджувалося.»; «Далі утворювалися нові структури "Долінського" та інших, фігуранти в майбутньому численних кримінальних справ: "Дім авторів музики" (ДАМВУ), члени "Асоціації Музичної Індустрії України" (неофіційний представник IFPI), Асоціація "Агентство захисту майнових прав", "Вендор мьюзік" тощо, і пройдуть ці структури шлях беспрєдєла у монополізації і поглинанню в тінь ринку авторських прав.»; «В більшості компаній директорами на довгі роки стануть висуванці ОСОБА_6 »; «та їх засновників - « НЕсуб`єктів»; «потім "розділялись" компаніями і людьми «Долінського»; « ОСОБА_7 , розуміючи, що Оберіг є небезпечним супротивником…. запускає брудну кампанію по дискредитації Оберіг»; «IFPI, яку, як міжнародний важіль, включив Долінський (що він неодноразово робив як до, так і після)»; Розуміючи це, Оберіг 2006 року, увага, подає в суд, на те, щоб рішенням суду змусити "ОКУ Долінського", з якими були укладені відповідні договори!, прийняти гроші і виплатити їх виконавцям та іншим правовласникам (у тому числі, іноземним), яких представляють УЛМП і УМА (нонсенс просто і про це майже ніхто не знає).»; « ОСОБА_9 , президент тої самої Асоціації Музичної індустрії (а також, до 2013 року, директор акредитованої УЛМП "Долінського").»; «Пізніше, до складу цієї робочої групи увійшов також ОСОБА_10 - Український Музичний альянс (УМА - "Долінського"). »; «УМА і УЛМП "Долінського" все ж цієї перевірки уникнули, не надавши комісії відповідні документи...»; «На наступний день, 30.11.2010 року, з кричущим порушенням чинного законодавства, в співзасновники УЛАСП входять акредитовані державою дві потужні музичні організації колективного управління УМА та УЛМП (Долінського).»; «20 січня 2011 року, уповноважені (акредитовані) державою організації, УМА і УЛМП (Долінського), які декларують на той час найвищу "репрезентативність" зі статусом ОКУ, які за законом і за статутом мають напряму збирати винагороди і виплачувати їх музикантам, утримуючи свій відсоток, а також найпотужніше у галузі Державне підприємство авторських прав, в один день укладають договори з Приватною організацією УЛАСП, передаючи "дружині Нікіна" своє право збирати зі всієї країни винагороди необмеженого кола творців.»; «За результатами перевірок, 4 травня 2012 року, рішенням Департаменту інтелектуальної власності 3-7/3450 за підписом Янова, УЛМП (Долінського) позбавлена статусу акредитованої організації.»; «УМА та УЛМП Долінського впродовж років ігнорують вимоги статті 43 Закону "Про авторські і суміжні права"… розподіляючи кошти виключно між собою".»; «Також на цих" слуханнях, трьом ОКУ "Долінського" - ДАМВУ, УМА та УЛМІ - вказано, що вони засновані ліцензіатами, а не суб`єктами авторського права чи суміжних прав і неправомірно управляють майновими правами іноземних суб`єктів авторського права..»; «Також нагадаю, УМА та УЛМП (Долінського), в той період, залишились єдиними ОКУ зі збору авторської винагороди в сфері суміжних прав, з Державного підприємства були виведені мільйони авторських грошей в тінь, та була спроба рейдерського захоплення цього Держпідприємтва через утворену зокрема й Русланою приватну організацію УААП, у контексті чого були порушені відповідні кримінальні провадження та проведені перевірки Генеральною прокуратурою з певними наслідками до встановлених осіб.»; «Вказані особи через підконтрольну їм структуру, а саме Асоціацію "Дім Авторів музики в Україні", незаконно отримували роялті без її подальшої виплати суб`єктам авторського права...».

Позивач стверджує, що вказана інформація є недостовірною, завдає шкоди його честі, гідності та діловій репутації.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У пункті 6.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19) викладено висновок про те, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень процесуального законодавства в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно з усталеною практикою у сфері реєстрації і користування доменними іменами у мережі Інтернет, власником веб-сайту може бути інша особа, ніж реєстрант доменного імені, яким адресується такий веб-сайт. У таких випадках, власник веб-сайту визначається у договорі, укладеному з реєстрантом доменного імені. Інформація щодо власника веб-сайту може бути отримана у хостинг-провайдера веб-сайту.

У разі, якщо питання про залучення усіх належних відповідачів у справі про захист честі та гідності фізичної особи судом першої інстанції не вирішено, суд може відмовити у позові з цих підстав.

При цьому достовірність поширеної інформації, спростування якої є предметом позову, судом не перевіряється.

Схожі за змістом правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 742/1159/18 (провадження № 61-48133св18) та від 18 грудня 2019 року у справі № 742/286/17 (провадження № 61-14303св19).

Згідно зі звітом за результатами проведення фіксації і дослідження змісту веб сторінки у мережі інтернет від 11 лютого 2022 року №75/2022-ЗВ, доменне ім`я pravda.com.ua зареєстроване 1 лютого 2001 року, реєстратор доменного імені є ТОВ «Інтернет Інвест» (а.с. 9 -10).

Власника веб-сайту pravda.com.ua, на якому розміщено спірний інформаційний матеріал, як відповідача до участі у справі не залучено.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 N 1, якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 спростувати вищезазначену інформацію шляхом опублікування статті на веб-сайті інтернет видання «Українська правда», що можливо лише за згодою редакції видання «Українська правда», власника веб-сайта, який створює відповідні технологічні можливості для розміщення інформації.

Проте, оскільки позов пред`явлено лише до автора опублікованої на веб- сайті pravda.com.ua статті, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду заяви за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Писаренка Андрія Григоровича, залишити без задоволення, а заочне рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 жовтня 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: