УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 389/2860/23

провадження № 61-11588ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 липня 2024 року у складі суддів Єгорової С. М., Карпенка О. Л., Мурашка С. І., за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Кропивницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Знам`янської міської ради Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Кропивницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами, в якій просив переглянути за нововиявленими обставинами постанову Кропивницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року, скасувати її та прийняти нову постанову, якою скасувати рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 грудня 2023 року та відмовити у задоволенні позовних вимог Знам`янської міської ради Кіровоградської області в повному обсязі.

Заява мотивована тим, що суд вважав встановленим, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,7970 га, кадастровий номер :51:000:0343, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває в комунальній власності Знам`янської міської територіальної громади Кіровоградської області, правонаступника Петрівської сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області, будь-які угоди щодо користування цією земельною ділянкою між сторонами у справі не укладені.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції, що відповідач ОСОБА_1 не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата, а доводи відповідача про те, що він повинен бути платником земельного податку, а не орендної плати є необгрунтованими.

Заявник послався як на нововиявлену обставину, яка має істотне значення для розгляду справи, існувала на часу ухвалення судом рішення, але не була і не могла бути відомою йому на те, що спірна земельна ділянка загальною площею 0,7970 га, кадастровий номер :51:000:0343, вже перебуває у власності ОСОБА_1 , як така що перейшла у його власність разом з придбаними господарськими будівлями та іншими нежитловими приміщеннями, оскільки відповідно до норм статті 120 ЗК України право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 17 липня 2024 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Кропивницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що викладені заявником обставини та правові висновки адміністративного суду щодо підстав виникнення у ОСОБА_1 права на спірну ділянку не можна вважати нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України. До того ж розглядаючи заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення.

ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 12 серпня 2024 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 липня 2024 року. Посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву за нововиявленими обставинами задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала Кропивницького апеляційного суду від 17 липня 2024 року прийнята з порушенням норм матеріального права, без урахування апеляційним судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду: від 27 січня 2020 року у справі № 804/886/18, від 08 червня 2016 року (справа № 21-804а16), від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), від 31 січня 2018 року (справа № 825/308/17), від 19 червня 2018 року (справа №822/2696/17), від 17 грудня 2019 року (справа № 804/4739/16), від 26 грудня 2023 року у справі № 826/10917/16. Відповідно ухвала є такою, що підлягає скасуванню.

Апеляційний суд порушив частину першу статті 120 Земельного Кодексу України (далі ЗК України), якою передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувана (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувану (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Порушивши частину першу статті 120 ЗК України та не врахувавши, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, на якій розміщене його нерухоме майно, апеляційний суд помилково відмовив відповідачеві в задоволенні заяви про перегляд постанови Апеляційного суду від 17 липня 2024 року за нововиявленими обставинами.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником будівлі зерносховища, зерноскладу № 1, зерноскладу № 2, навісу на току, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на зазначені об`єкти нерухомості за відповідачем зареєстровані на підставі свідоцтва про право власності від 25 червня 2008 року, виданого згідно з рішенням Петрівської сільської ради від 23 травня 2008 року № 31.

Зазначені будівлі розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,7970 га, кадастровий номер :51:000:0343, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебуває в комунальній власності Знам`янської міської територіальної громади Кіровоградської області, правонаступника Петрівської сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області.

Між орендодавцем Петрівською сільською радою Знам`янського району Кіровоградської області і орендарем ОСОБА_1 22 вересня 2011 року строком на 5 років був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, зареєстрований відділом Держкомзему у Знам`янському районі Кіровоградської області 26 вересня 2011 року за № 00497. Орендна плата відповідно до пункту 9 договору оренди встановлена згідно з рішенням Петрівської сільської ради від 11 січня 2011 року № 32 в розмірі 3% від розрахунку нормативної грошової оцінки, яка вноситься на розрахунковий рахунок Петрівської сільської ради.

Рішенням Петрівської сільської ради № 98 від 15 квітня 2016 року термін дії договору оренди землі від 22 вересня 2011 року був поновлений строком на 7 років, тобто до 22 вересня 2023 року, розмір орендної плати змінено та встановлено в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 76 703,28 грн в рік або щомісячно 6 391,94 грн. Пунктом 3 рішення Петрівської сільської ради № 98 від 15 квітня 2016 року голові сільської ради доручено укласти з ОСОБА_1 додаткову угоду до договору оренди землі.

Додаткова угода до договору оренди землі не укладена, що визнано сторонами у справі.

Рішенням Знам`янської міської ради від 22 грудня 2020 року № 18 вирішено розпочати реорганізацію Петрівської сільської ради шляхом приєднання до Знам`янської міської ради.

Рішенням Знам`янської міської ради від 18 червня 2021 року № 424 установлено з 01 січня 2022 року на території Знам`янської міської територіальної громади ставки земельного податку та орендної плати для земель громадської забудови, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кодом КВЦПЗ 01.01, нормативну грошову оцінку яких проведено, ставка орендної плати встановлена на рівні 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Згідно копії витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 08 лютого 2022 року нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :51:000:0343 складає 1 173 287,61 грн.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи спірна земельна ділянка загальною площею 0,7970 га, кадастровий номер :51:000:0343, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва перебуває у комунальній власності Знам`янської міської територіальної громади Кіровоградської області, правонаступника Петрівської сільської ради Кропивницького (колишнього Знам`янського) району Кіровоградської області, будь-які угоди щодо користування цією земельною ділянкою між позивачем та відповідачем не укладені. З моменту виникнення права власності на нерухоме майно у відповідача ОСОБА_1 виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловими приміщеннями, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Суд зазначив, що відповідач, як власник об`єктів нерухомого майна, які розташовані на спірній земельній ділянці, не уклавши у встановленому законом порядку відповідного договору з її власником, та не здійснивши державної реєстрації такого права, фактично користується земельною ділянкою кадастровий номер :51:000:0343 без достатніх правових підстав, за період вересень-грудень 2020 року - по січень-липень 2023 року не сплачував за її користування орендну плату у встановленому рішеннями органів місцевого самоврядування розмірі. Тому у Знам`янської міської ради Кіровоградської області правомірно виникло право на стягнення коштів, належних до сплати за таке володіння і користування у вигляді орендної плати, які фактично збережені (заощаджені) відповідачем внаслідок безоплатного користування цією земельною ділянкою.

Звертаючись із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 вважав нововиявленою обставиною те, що він є власником спірної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :51:000:0343, площею 0,7970 га, що встановлено рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2024 року, яке набрало законної сили 07 травня 2024 року, в адміністративній справі № 340/484/24 за позовом ОСОБА_1 до Знам`янської міської ради Кіровоградської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Про зазначену обставину заявнику стало відомо 18 травня 2024 року - день отримання копії вказаного судового рішення, після ухвалення постанови Кропивницьким апеляційним судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 752/4995/17 (провадження № 14-41 цс21) вказано, що:

«34. Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 19/028-10/13 від ЗО червня 2020 року (пункти 7.4-7.5)).

34.1.1. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

35. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки їїучасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 127/10129/17 від 22 січня 2019 року (пункт 26)).

36. Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (див. зазначену постанову у справі № 127/10129/17 (пункти 27, 28)).

37. Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи (див. постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/819/18 від 14 квітня 2021 року (пункт 6.38))».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України)

Апеляційний суд вважав, що викладені заявником обставини та правові висновки адміністративного суду щодо підстав виникнення у ОСОБА_1 права на спірну ділянку не можна вважати нововиявленою обставиною у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України. До того ж розглядаючи заяву про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у справі, що переглядається, були підстави користування спірною земельною ділянкою та оплата за таке користування.

Під час первинного розгляду справи суди встановили, що спірна земельна ділянка перебуває в комунальній власності, будь-які угоди щодо користування цією земельною ділянкою між сторонами у справі не укладені, відповідач ОСОБА_1 не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдина можлива форма здійснення плати за землю для нього, як землекористувача, є орендна плата.

Відповідач вирішив спростувати факти, покладені в основу судових рішень тим, що надасть у цій справі ухвалене після розгляду судом першої інстанції рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду, в якому, за його твердженням встановлений факт того, що спірна земельна ділянка належить йому на праві власності. Відповідач вважав, що цей факт існував на час розгляду справу, але не був і не міг бути відомий йому.

Коли суди першої й апеляційної інстанцій ухвалювали рішення у справі під час її первинного розгляду, вони на підставі тих доказів, які подали позивач та відповідач не встановили той факт, що спірна земельна ділянка належить позивачу на праві власності. Заперечуючи проти позовних вимог відповідач посилався на те, що з позивачем існує спір щодо укладення договору оренди земельної ділянки. Тому немає підстав вважати, що факт належності відповідачу спірної земельної ділянки на праві власності, який, за твердженням відповідача, встановив окружний адміністративний суд після вирішення справи у судах двох інстанцій, став відомим для нього тільки після ухвалення рішень цими судами та набрання законної сили рішенням окружного адміністративного суду.

Отже, розглядаючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, апеляційний суд правильно вказав, що ті обставини, які відповідач вважає нововиявленими такими не є. Тому рішення окружного адміністративного суду не є доказом, що підтверджує нововиявлені обставини, а могло би бути доказом обставин, які стали підставами позову. Проте цього доказу не існувало під час первинного розгляду справи у суді першої інстанції. А у процедурі перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами суд для підтвердження тих обставин, що слугували підставами позову і які перевіряли суди під час первинного розгляду справи, нові докази не досліджує.

Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення заяв про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Згідно частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Керуючись статтями260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 17 липня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Кропивницького апеляційного суду від 17 квітня 2024 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом Знам`янської міської ради Кіровоградської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат