Ухвала

Іменем України

09 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 753/6092/24

провадження № 61-11723ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Баховського Михайла Михайловича як представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми боргу, та в якому зазначив, що судовий збір не справляється на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», оскільки позов стосується відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування, його посадовою або службовою особою.

Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 16 квітня 2024 року позовну заяву залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, та зазначив, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», не поширюється на вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми боргу, а тому позивачу необхідно було сплатити судовий збір, і роз`яснено позивачу про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

У квітні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Баховський М. М. подав до суду заяву про звільнення від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», посилаючись на те, що спір виник внаслідок протиправних дій та рішень відповідачів, тому судом помилково ідентифіковано позовні вимоги як такі, що походять із договірних правовідносин.

Дарницький районний суд м. Києва ухвалою від 14 травня 2024 року в задоволенні клопотання адвоката Баховського М. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , про звільнення від сплати судового збору відмовив з тих підстав, що пред`явлений на підставі частини другої статті 625 ЦК України позов не є позовом про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади чи органом місцевого самоврядування. Позовну заяву повернув позивачу у зв`язку з тим, що позивач не виконав у встановлений строк вимоги ухвали від 16 квітня 2024 року, недоліки позовної заяви не усунув.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Баховський М. М. як представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 подав через підсистему «Електронний суд» до апеляційного суду апеляційну скаргу.

Київський апеляційний суд постановою від 13 серпня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Баховського М. М., подану в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , залишив без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року - без змін. Стягнув з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законного представника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 605,60 грн.

У серпні 2024 року адвокат Баховський М. М. як представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу для провадження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Процесуальні вимоги до змісту позовної заяви визначені статтею 175 ЦПК України. Відповідно до частини першої вказаної статті у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно із частиною четвертою статті 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

Відповідно до частин першої-третьої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За приписами частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Розміри ставок судового збору визначений статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідачів на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних посилався на те, що відповідачі за період з серпня 2017 року до 15 лютого 2023 року мають невиконане грошове зобов`язання перед ним з відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок знищення (демонтажу) нежитлового приміщення, що встановлено у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 753/15095/17 за позовом ОСОБА_9 , правонаступниками якого є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до КП «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

У постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, за яким положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що підстави передбачені пунктом 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви відсутні, так як спір у цій справі не пов`язаний із вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, оскільки виник внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем грошових коштів, стягнутих на підставі рішення суду в іншій цивільній справі, у порядку частини другої статті 625 ЦК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Отже, покладаючи на позивача обов`язок зі сплати судового збору у порядку та розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, врахувавши предмет позову, який стосується відповідальності за порушення грошового зобов`язання, дійшов правильного висновку, що несплата позивачем судового збору за подання позовної заяви та невиконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, є підставою для її повернення позивачеві.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, та не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Також, посилання в касаційній скарзі про обмеження ОСОБА_1 права на суд є безпідставними, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Ураховуючи викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановлені з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Баховського Михайла Михайловича як представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту територіального контролю м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 як законний представник ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми боргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов