Справа № 302/1123/24
Провадження№ 2/302/347/24
Номер рядка звіту 61
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Повідайчика О.І. за участі секретаря судового засідання Митряк І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Міжгірського районного суду Закарпатської області в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення належності правовстановлюючого документа, встановлення рівності часток у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно за законом,

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2024 року ОСОБА_1 , діючи через представника адвоката Гренджу В.Ю. звернувся з цим позовом до суду, в обґрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ужгороді померла його мати ОСОБА_4 , яка доводилась третім особам: ОСОБА_2 дружиною та ОСОБА_5 матір`ю, у зв`язку з чим за нею відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшло право на частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка була передана у власність учасникам справи (позивачу, спадкодавиці та третім особам) в порядку приватизації без зазначення розміру часток. У встановлений законом строк для прийняття спадщини Позивач подав заяву про її прийняття, ОСОБА_2 про відмову, а ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини не подавши заяву про її прийняття. Позивач звернувся до приватного нотаріуса для оформлення спадщини проте останнім було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії позаяк було з`ясовано, що в правовстановлюючому документі на квартиру не визначено часток співвласників, окрім того в ньому зазначено що співвласником квартири є ОСОБА_1 , а не ОСОБА_6 . Позивач стверджував, що таку помилку в записі було очевидно зроблено оскільки батьки та всі близькі від народження називали його на ім`я ОСОБА_6 , попри зазначення в свідоцтві про народження імені Мирослав. У зв`язку з викладеним позивач просив установити факт належності йому правовстановлюючого документа на квартиру, встановити, що частки співвласників на квартиру були рівними по в кожного та визнати за ним право власності на її частину ( в порядку спадкування за законом та як передану у власність в порядку приватизації).

Ухвалою судді від 13 серпня 2024 року було відкрито провадження у справі

Ухвалою суду від 27 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 10 вересня 2024 року.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представниця позивача адвокат Гренджа В.Ю. подала суду заяву від 09 вересня 2024 року, в якій просила розглянути справу без участі позивача та його представниці, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника відповідача. З поданої заяви слідує визнання позову Міжгірською селищною радою Хустського району Закарпатської області.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 поданою до суду заявою від 27 серпня 2024 року підтвердила фактичні обставини, викладені в позовній заяві та просила задовольнити вимоги позову.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 поданою до суду заявою від 27 серпня 2024 року підтвердив фактичні обставини, викладені в позовній заяві та просив задовольнити вимоги позову.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, зважаючи на характер спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд враховує визнання позову при вирішенні справи.

За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Ужгороді Закарпатської області померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с 9).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доводилася: третій особі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дружиною, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 11); третій особі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_8 серії НОМЕР_3 (а.с. 13) та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с. 14), позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_5 (а.с. 12).

23 лютого 1984 року виконавчим комітетом Міжгірської селищної Ради народних депутатів було видано ОСОБА_2 (батьку позивача) Ордер № 10 на право зайняття його сім`ї двох кімнатної квартири в будинку АДРЕСА_2 . На той час сім`я ОСОБА_2 складалася з трьох чоловік: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_8 (дочка).

ІНФОРМАЦІЯ_6 у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ім`я сина подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , є « ОСОБА_6 », однак батьки такого, родичі і друзі звали його « ОСОБА_6 ». Зазначені обставини викладені в позовній заяві та підтверджуються заявами ОСОБА_2 батька позивача, та ОСОБА_3 сестри позивача.

Від народження позивач проживав у зазначеній квартирі та був прописаний (в подальшому зареєстрований) в ній відповідно до місця прописки (реєстрації) його батьків. Факт прописки (реєстрації) місця проживання його батька в зазначеній квартирі підтверджується відомостями його паспорту громадянина України (а.с. 18-19).

Розпорядженням органу приватизації Міжгірського РТП від 19 листопада 1997 року № 29 було задоволено клопотання наймача ОСОБА_2 та передано зазначену квартиру у власність його сім`ї, яка складалась із чотирьох чоловік (а.с. 24, 25).

На підставі зазначеного розпорядження 09 грудня 1997 року органом приватизації Міжгірського РТП було видано свідоцтво № НОМЕР_6 на право власності на житло, яким посвідчено, що квартира в АДРЕСА_3 належить на праві спільної власності сім`ї ОСОБА_9 , зокрема: ОСОБА_2 , його дружині ОСОБА_4 , доньці ОСОБА_8 та сину ОСОБА_1 .

Викладеним вище, з врахуванням зокрема й того, інших синів окрім позивача у сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_10 не було, доводиться, що органом приватизації при видачі свідоцтва про право власності було зроблено описку при написанні імені позивача. А саме замість імені ОСОБА_1 (власне ім`я) ОСОБА_11 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , органом приватизації було помилково зазначено ОСОБА_1 , тобто власне ім`я зі слів батьків так як вони й близькі постійно називали сина в побуті. Інших.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України, суд вправі встановити факт, що має юридичне значення.

Згідно з приписами п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Пунктом 7 Постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", яка враховується судом при вирішенні цього спору, як усталена практика правозастосування (елемент правової визначеності) відповідних норм цивільного законодавства, передбачено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

З врахуванням положень ст. 294 ЦПК України, зважаючи, що встановлення факту належності документа позивачу пов`язано з вирішенням спору встановлення зазначеного юридичного факту вирішується в порядку позовного провадження.

Наведеними обставинами в системному взаємозв`язку, з врахуванням визнання фактичних обставин та позовних вимог всіма учасниками спору, підтверджується, що в свідоцтві № НОМЕР_6 на право власності на житло від 09 грудня 1997 року допущено описку при зазначенні імені позивача та доводиться факт належності зазначеного свідоцтва ОСОБА_1 . Відтак суд доходить висновку про обґрунтованість заявленої вимоги та наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про встановлення факту належності документа.

Як установлено судом розпорядженням органу приватизації було задоволено прохання наймача ОСОБА_2 та передано його сім`ї у власність в порядку приватизації квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24, 25).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року N 2482-XII (далі Закон № 2482-ХІІ) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно з положеннями частини 1 статті 2 Закону № 2482-ХІІ до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 3 Закону № 2482-ХІІ встановлено, що приватизація здійснюється, зокрема, шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.

Відповідно до розрахунку площі квартири (будинку), що безоплатно приватизується від 19 листопада 1997 року № 29 (а.с. 25) площа квартири, яка приватизовувалась сім`єю Придатко (з 4 осіб) складала 56,8 кв.м., тобто в межах законодавчо встановлених норм безоплатної приватизації (менше (4х21,0кв.м. + 10 кв.м.) =94 кв.м.), а відтак підлягала безоплатній приватизації.

Частиною 2 статті 8 Закону № 2482-ХІІ установлено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до частини 5 статті 8 Закону № 2482-ХІІ передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення

Зазначеним правовим регулюванням встановлювалось, що квартири, в порядку приватизації, передавались сім`ї наймача в спільну часткову або ж сумісну власність усіх постійних мешканців квартири, що повинно було знайти своє відображення у свідоцтві про право власності на квартиру. Вказане свідоцтво реєструвалось в органах приватизації та не потребувало нотаріального посвідчення.

У свідоцтві № НОМЕР_6 на право власності на житло від 09 грудня 1997 року (а.с. 26), яке, з врахуванням наведених висновків суду, належить ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , зазначено, що квартира АДРЕСА_1 належить їм на праві спільної власності, водночас відсутнє відображення її виду: сумісна (без визначення часток) чи часткова (з визначенням).

Водночас з довідки, виданої Комунальним підприємством «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» 27.06.2024 за № 751 (а.с. 28), з врахуванням висновків суду щодо належності свідоцтва про право власності на житло, слідує, що за кожним із 4-х співвласників, на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_6 від 09.12.1997, видане органом приватизації Ват «Міжгірського РТП» згідно розпорядження цього органу від 19.11.1997 № 29, було зареєстровано право власності на частину зазначеної квартири, про що було зроблено відповідний запис в реєстрову книгу № 7 за реєстровим № 1009.

Згідно з приписами частини 1 статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України.

Відповідно до ч.2. ч.3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

В пункті 12 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», яка враховується судом при вирішенні цього спору як стала практика правозастосування (елемент правової визначеності) відповідних норм цивільного законодавства, визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З врахуванням установлених фактичних обставин справи, оскільки за кожним із співвласників спірної квартири АДРЕСА_1 було зареєстровано право на частку в праві власності, тобто така належала співвласникам на праві спільної часткової власності та зважаючи на викладене вище нормативне регулювання й усталену практику його правозастосування суд установив, що кожному із співвласників цієї квартири ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 ) належала частка у праві спільної власності на неї. Відтак відсутні підстави, як нормативні так і фактичні, для установлення зазначеного факту судом.

На підставі наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для установлення, що частки між співвласниками на квартиру АДРЕСА_4 були рівними по частки кожного в судовому порядку, відтак у задоволенні зазначеної вимоги належить відмовити.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, у зв`язку з чим за нею відкрилась спадщина (стаття 1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України)).

Останнє місце проживання ОСОБА_4 , відповідно до довідки Міжгірської селищної ради від 25.01.2021 за № 771 (а.с. 15) було: квартира АДРЕСА_1 . Відповідно до статті 1221 ЦК України зазначене місце є місцем відкриття спадщини за ОСОБА_4 . На час смерті з нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_2 , 1957 р.н. чоловік померлої та ОСОБА_1 , 1985 р.н., ніхто інший за вказаною адресою не проживав і не був зареєстрований (а.с. 15).

ОСОБА_1 1985 р.н. син померлої прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви нотаріусу, а ОСОБА_2 , 1957 р.н. відмовився від вступу в спадкування подавши нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с. 10). 01 серпня 2024 року приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвим Юрієм Миколайовичем було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 144/02-31 (а.с. 10), яка була мотивована, зокрема наявністю розбіжностей у написанні імені позивача у правовстановлюючому документі на спадкове майно свідоцтві про право власності на житло № НОМЕР_6 , видане органом приватизації Міжгірського РТП 09 грудня 1997 року. Також з резолютивної частини постанови вбачається, що рішення нотаріуса обґрунтовано неможливістю підтвердити, що договором між співвласниками частки у праві спільної власності кожного із співвласників не змінювались та є рівними. Слід зауважити, що в мотивувальній частині постанови нотаріуса наявний висновок про рівність часток у праві власності співвласників на вказаний об`єкт.

Суд зауважує, що питання щодо розміру часток співвласників у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 досліджувалось вище, в результаті чого установлено, що кожному із співвласників цієї квартири ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_1 ) належала частка у праві спільної власності на неї та зауважено, що закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

З врахуванням наведеного у зв`язку з смертю ОСОБА_4 за нею відкрилась спадщина на частку у праві спільної власності на згадану квартиру. Спадщина була прийнята її сином ОСОБА_1 (а.с. 10).

Суд не встановив обставин, передбачених статтею 1244 ЦК України, які мали б наслідком усунення позивача від спадкування за ОСОБА_4 .

Суд не встановив обставин, які б свідчили, що спадкування позивачем за ОСОБА_4 порушує права чи законні інтереси третіх осіб.

Відтак суд встановив, що у позивача виникло право на набуття у власність на частку у праві спільної власності на згадану квартиру в порядку спадкування за законом. Водночас суд встановив наявність перешкод для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємця, які не впливають на зміст цього права.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності) зазначеної норми, позицію викладену в п. 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних вище норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб - визнання права. Суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на частку у праві спільної власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом за ОСОБА_4 , а відтак, з врахуванням належності у нього права на частку в праві спільної власності, набуте внаслідок приватизації квартири вимога про визнання за ним права власності на частку у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру.

На підставі наведеного та керуючись ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273, 294, 315, 316 і 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення належності правовстановлюючого документа, встановлення рівності часток у спільному майні, визнання права власності на спадкове майно за законом задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт належності громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 правовстановлюючого документа Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_6 виданого органом приватизації Міжгірського РТП 09.12.1997 року, про передачу у спільну власність житлової квартири за адресою: АДРЕСА_5 , гр ОСОБА_2 , та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 , дочці ОСОБА_12 , сину ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку у праві спільної часткової власності на квартиру АДРЕСА_1 , в тому числі в порядку спадкування за законом за його померлою ІНФОРМАЦІЯ_7 матір`ю ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_8 , з врахуванням належності йому права власності на частку у праві спільної часткової власності на зазначену квартиру в порядку приватизації на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_6 виданого органом приватизації Міжгірського РТП 09.12.1997.

В іншій частині позову в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_7 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

Відповідач: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, ; місцезнаходження: вул. Шевченка, 77, селище Міжгір`я, Хустський район, Закарпатська область, 90000;

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП НОМЕР_8 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_9 ; АДРЕСА_7 .

Головуючий суддя О.І. Повідайчик