ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1537/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №693/881/24 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Широкова Г.К.

учасники справи:

позивач (заявник) ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 ;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Юрченко Юлія Валентинівна;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Юрченко Юлії Валентинівни на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання, визнання користування, визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в:

01.08.2024 року адвокат Чунжин В.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд з заявою про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви адвокат Чунжин В.С., який діє в інтересах ОСОБА_2 , вказав, що у Жашківському районному суді Черкаської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання, визнання права користування будинком, визнання права власності на майно.

Після подання позовної заяви, позивач ОСОБА_4 отримала вимогу про виселення з будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, відповідач змінила усі замки у будинку та на даний час майно ОСОБА_4 знаходиться зачиненим у зазначеному будинку. В результаті дій ОСОБА_3 декілька домашніх тварин померло, тому що позивач не має змоги погодувати тварин та взагалі будь -яким чином зайти до будинку та використовувати свої особисті речі.

Такими діями ОСОБА_3 перешкоджає господарській діяльності позивача, яка користувалася будинком на законних підставах, мешкаючи одним подружжям з померлим сином відповідача.

Заявник вказує, що відповідач порушує права неповнолітніх дітей позивача на право жити у належних умовах, передбачених законом України «Про охорону дитинства».

У заяві зазначається, що у зв`язку з виселенням, позивач ОСОБА_2 вимушена була перевезти дітей до своєї матері в с. Житники, та перервати освітній процес дітей, які навчалися у м. Жашків.

Вказує, що повивач дізналася, що спірний будинок виставлений на продаж про що свідчать скриншоти з оголошень в Інтернет мережі, а, отже відповідач намагається позбутися предмету позову - будинку, щоб у випадку винесення рішення суду на користь позивача не виконати або затрудити виконання майбутнього рішення.

У зв?язку з викладеним заявник просить накласти арешт на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь - які дії стосовно виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з будинку, що знаходиться за адресом : АДРЕСА_1 , до розгляду справи по суті та винесення рішення.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року заяву задоволено.

Накладено арешт на будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиняти будь - які дії стосовно виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ії неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з будинку, що знаходиться за адресом : АДРЕСА_1 до розгляду справи по суті та винесення рішення.

Ухвала суду мотивована тим, що заявник має обґрунтовані підозри з приводу того, що відповідач у справі може вчиняти дії щодо відчуження майна та переоформлення його на іншу особу, а тому суд дійшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову саме щодо накладення арешту на майно може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду представник ОСОБА_3 адвокат Юрченко Ю.В. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 02.08.2024 року у справі № 693/881/24 про забезпечення позову та прийняти нову, якою відмовити у забезпеченні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, такою, що прийнята із порушенням норм процесуального та матеріального права. Вказує, що позивачка визнає той факт, що вона вже не проживає в спірному будинку, відповідно відповідачка не може вчиняти дії стосовно виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку так як остання там не проживає. Вважає, що забезпечення позову не є ефективним та не може гарантувати виконання рішення суду в майбутньому.

Вказує, що обрані варіанти забезпечення позову є неспівмірними із позовними вимогами, а позивачем не надано доказів того, що в разі відмови в забезпеченні позову в спосіб, визначений позивачем, а саме вчинення дій щодо виселення позивача з її дітьми, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, яким буде позов задоволено.

27 серпня 2024 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Чунжина В.С. надійшов відзив в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 02.08.2024 року у справі № 693/881/24 про забезпечення позову без змін.

У відзиві зазначається, що до своєї апеляційної скарги представник відповідача не додала доказів, яким чином порушені або обмежені права відповідача у зв`язку з прийняттям оскарженої ухвали, в той час як позивач до заяви про забезпечення позову додав наступні докази: фото померлих тварин, фото зачинених приміщень на замки, фото вимоги про виселення, скріншот оголошення про продаж будинку. Вказує, що на даний час відповідач продовжує не виконувати ухвалу суду та перешкоджає господарській діяльності та можливості користуватися своїми особистими речами позивача. Вважає, що оскільки спірний будинок є неподільною річчю, суд прийняв правильне рішення стосовно накладення арешту на весь будинок.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.07.2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту сумісного проживання, визнання користування, визнання права власності на майно.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_4 вбачається, що між нею та відповідачкою виник спір з приводу спірного будинку, в якому, як стверджує позивач, остання проживала спільно зі своїми малолітніми дітьми та покійним сином ОСОБА_3 ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.07.2022 року, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності 14.07.2022 року на житловий будинок, загальною площею 67 кв.м., житлова 44.2 кв.м., який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно листа-вимоги ОСОБА_3 вбачається, що остання зазначає, що ОСОБА_2 проживає без будь-яких правових підстав у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що має намір на власний розсуд розпорядитись житловим приміщенням і до нового власника (користувача) перейдуть права на будинок, включаючи можливість виселення сторонніх осіб. Також у листі-вимозі зазначається, що : «у випадку невиконання наведених вимог, з 16.07.2024 року я розпоряджатимусь своїм будинком шляхом його продажу або передачі в оренду, після чого буде проведена заміна замків, встановлення сигналізації та вилучення зайвих речей, які залишаться у приміщенні» (т. 2, а.с.36).

ОСОБА_2 через свого представника адвоката Чунжина В.С., звертаючись з заявою в суд про забезпечення позову, заяву обґрунтовувала тим, що позивач дізналася, що спірний будинок виставлений на продаж про що свідчать скріншоти (знімки екрана) з оголошень в Інтернет мережі, які були додані до матеріалів справи (т. 2, а.с.33,35,37-41).

Згідно знімка екрана (скріншота) з соціальної мережі «Facebook» вбачається, що ОСОБА_8 виставила оголошення про продаж будинку в АДРЕСА_1 .

Отже, судом встановлено, що відповідач має намір на відчуження спірного житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчинення певної дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Також заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність визначених ст.ст. 149, 150 ЦПК України підстав для вжиття заходів забезпечення позову, так як правильним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що у заяві про забезпечення позову наведено підстави та доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулася до суду, що підтверджується листом вимогою ОСОБА_3 , де остання зазначає про бажання на власний розсуд розпорядитися житловим приміщенням та скріншотом (знімком екрана) про оголошення відповідача щодо продажу будинку в АДРЕСА_1 .

Колегія суддів зазначає, що адреса зазначена в оголошенні, співпадає із адресою, яка зазначена у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.07.2022 року, та згідно якого за ОСОБА_3 зареєстровано право власності 14.07.2022 року на житловий будинок, загальною площею 67 кв.м., житлова 44.2 кв.м.

Відтак висновки про необхідність забезпечення позову, про що вказав суд першої інстанції, є обґрунтованими, а посилання скаржника на те, що заява у справі містить лише припущення позивача про наявність перешкод у виконанні рішення суду по суті спору не підлягають до задоволення, оскільки спростовуються листом-вимогою ОСОБА_9 про бажання відчужити житловий будинок та скріншотом з соціальної мережі «Facebook» про оголошення ОСОБА_3 щодо продажу житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо тверджень скаржника, що заявником не доведено існування правових підстав для забезпечення позову, то колегія вважає, що стороною не доведено той факт, що співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову буде переважати над тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Застосовуючи забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, суд першої інстанції у цій справі виходив з того, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення по суті спору, оскільки у разі

відчуження майна відповідачем інший співвласник (позивач) не матиме можливості реалізувати свої права щодо такого майна.

Такий висновок суду першої інстанції по суті вимог заяви про забезпечення позову апеляційний суд вважає вірним частково, виходячи з наступного.

Колегія суддів враховує, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно відповідача, буде не повністю відповідати обставинам цієї справи, адже арешт обмежить у тому числі і право на користування таким майном (державний виконавець при здійсненні виконання судового рішення про забезпечення позову, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», здійснить опис арештованого майна та вчинить дії по забороні будь-яким особам використовувати таке майно), що може привести до необґрунтованого обмеження власника майна, зокрема, і у праві на користування житлом,

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що належним видом забезпечення позову буде саме застосування заборони відчуження відповідного майна (будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ).

Заборона вчиняти відповідачу будь-які дії стосовно виселення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ії неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з будинку, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 також є вірною.

При зверненні в суд з заявою про забезпечення позову представником позивача зазначено, що ОСОБА_3 вчиняються дії щодо виселення ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей зі спірного будинку з метою передачі будинку в користування іншим особам.

Однією з позовних вимог, з якою звернулася ОСОБА_2 в суд до ОСОБА_3 є встановлення права користування/проживання ОСОБА_2 будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому наявний спір щодо права користування та проживання у вказаному будинку.

Врахувавши суть спору, що виник між сторонами, можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, застосувавши забезпечення позову, заборонивши вчиняти відповідачу будь-які дії стосовно виселення ОСОБА_4 та її неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Отже, ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року про забезпечення позову у даній справі слід змінити, вказавши в якості виду забезпечення позову : заборону вчиняти дії по відчуженню відповідачем ОСОБА_3 будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Юрченко Юлії Валентинівнизадовольнити частково.

Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 02 серпня 2024 року в частині накладення арешту змінити, вказавши в якості виду забезпечення позову : заборону вчиняти дії по відчуженню відповідачем ОСОБА_3 будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 02.08.2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 12 вересня 2024 року.

Судді