ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5265/24 Справа № 216/354/24 Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 216/354/24 за заявою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», за участю заінтересованих осіб Криворізької міської ради, Першої Криворізької Державної нотаріальної контори, про визнання спадщини відумерлою, з апеляційною скаргою Криворізької міської ради на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Кузнецова Р.О., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року АТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з заявою за участю заінтересованих осіб Криворізької міської ради, Першої Криворізької Державної нотаріальної контори, про визнання спадщини відумерлою.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 18.06.2007 між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №5707С66. Крім цього, 18.06.2007 між тими самим сторонами був укладений договір іпотеки на підставі яких ОСОБА_1 передав в заставу нерухоме майно у вигляді домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, проте, із заявами про прийняття спадщини після його смерті ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, що підтверджується відповіддю Першої криворізької державної нотаріальної контори. У зв`язку з наведеним обставинами та відсутністю спадкоємців померлого, заявник просить визнати домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відумерлою спадщиною, передавши дане нерухоме майно у власність Криворізької міської ради, а також зобов`язати Криворізьку міську раду, в рамках вартості отриманого майна погасити вимоги АТ «Укрексімбанк» відповідно до претензії кредитора від 21.08.2019.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року заяву акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», за участю заінтересованих осіб Криворізької міської ради, Першої Криворізької Державної нотаріальної контори, виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, про визнання спадщини відумерлою задоволено частково.

Визнано спадщину у вигляді домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відумерлою та передано її у власність територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради.

В частині вимог про зобов`язання Криворізької міської ради у рамках вартості отриманого майна погасити вимоги АТ «Укрсімбанк» відповідно до претензії кредитора №0501301/20149-19 від 21.08.2019 відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Криворізька міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати ухваливши рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представника заінтересованої особи, який подавав клопотання про відкладення розгляду справи, чим порушив конституційне право заінтересованої особи на участь у судовому розгляді, надавати свої пояснення та докази.

Також зазначив, що відповідно до рішення Криворізької міської ради №3039 від 26.09.2018 року «Про затвердження регламенту процедур виявлення, взяття на облік, передачі, використання безхазяйного та відумерлого нерухомого майна у м. Кривому Розі», повноваження щодо виявлення відумерлого майна та вжиття заходів щодо його передачі до комунальної власності міста делеговані районним у місті радам. Заходи щодо визнання джаного нерухомого майна відумерлою спадщиною, виконкомом Центрально-Міської районної у місті ради не вживались.

Судом першої інстанції не встановлено відсутність спадкоємців за законом та заповітом, яке є обов`язковим під час розгляду справи даної категорії.

Крім того, розглядаючи заяву в порядку окремого провадження не можуть ставитись вимоги позовного характеру, зокрема про передачу спадкового майна у власність міської ради.

Також скаржник зазначав, що заявником не надано первинних бухгалтерських документів на підтвердження надання ОСОБА_1 передбачених кредитним договором коштів та подальшого виникнення зазначеної заборгованості.

Крім того, скаржник звертає увагу на те, що ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2024 року по справі №214/4507/15-ц відкрито касаційне провадження у справі за позовом акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, де предметом оскарження є ухвала про відмову у задоволенні заяви про заміну сторони відповідача на його правонаступників та про закриття підготовчого провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» зазначає, що заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця за місцем відкриття спадщини та /або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входять до складу спадщини. Також жодною нормою ЦК і ЦПК України не встановлено обов`язок суду і кредитора доводити суму заборгованості при розгляді питання визнання спадщини відумерлою. Перебування іншої справи про стягнення заборгованості і вирішення питання можливого правонаступництва не є перешкодою, для визнання спадщини відумерлою. Просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Криворізької міської ради підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» заперечувала проти доводів скарги, просила її відхилити.

Представник Першої Криворізької Державної нотаріальної контори в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників Криворізької міської ради та АТ «Державний експортно-імпортний банк України», дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 18.06.2007 між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №5707С66 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у сумі 34490,00 швейцарських франків з кінцевою датою погашення 16.06.2028 для оплати за домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу від 18.06.2007. В подальшому були укладені додаткові договори, якими вносились зміни до кредитного договору.

Цього ж дня між тими самими сторонами був укладений іпотечний договір згідно з яким ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передав в заставу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 28.02.2019.

Як слідує з матеріалів спадкової справи до Першої криворізької державної нотаріальної контори надійшла вимога (претензія) АТ «Державний експортно-імпортний банк України» про обов`язок спадкодавця погасити кредитну заборгованість перед банком. Крім цього, до нотаріальної контори надійшла вимога (претензія) ПАТ КБ «Приватбанк» про обов`язок спадкодавця погасити кредитну заборгованість перед банком.

Отже, інформаційними довідками зі Спадкового реєстру та копією спадкової справи підтверджено, що після померлого ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в шестимісячний строк ніхто не звертався, спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора (заявника), свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Також встановлено, що у провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа №214/4507/15-ц за позовом акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, де предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором №5707С66, укладеним між заявником та померлою особою - спадкодавцем.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з часу відкриття спадщини минуло більше одного року і спадкоємці після померлого ОСОБА_1 за заповітом і за законом відсутні.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком суду та зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відумерлою є спадщина, визнана такою на підставі встановлення судом існування (чи не існування) кількох юридичних фактів: факту смерті спадкодавця, відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від спадщини, неприйняття спадкоємцями спадщини чи відмови від її прийняття, дотримання органом місцевого самоврядування відповідної процедури.

У пункті 8 частини другої статті 293 ЦПК України зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання спадщини відумерлою.

Суд встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону (стаття 338 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Особливістю розгляду справи про визнання спадщини відумерлою, яка розглядається в окремому провадженні, як й інших справ окремого провадження, зокрема, є: заявлені вимоги у порядку окремого провадження повинні бути безспірними (відсутній спір про право); справи окремого провадження порушуються за заявою і розглядаються за участю заявника, заінтересованих осіб (відсутність спору про право зумовлює відсутність сторін з протилежними інтересами, відсутність позову); немає інститутів і категорій, властивих позовному провадженню (пред`явлення зустрічного позову, заміна сторін, співучасть, мирова угода, треті особи, звернення до третейського суду тощо); справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Заявник у справі про визнання спадщини відумерлою - це особа, в інтересах якої в суді порушується справа про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваного права на спадщину, необхідних для реалізації нею майнових прав, без судового підтвердження яких вона позбавлена можливості здійснити ці права.

Отже, набуття права власності на відумерлу спадщину територіальною громадою можна розглядати як правовий засіб, що слугує досягненню визначеності у відносинах власності на засадах справедливості.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не звертаються до суду із заявою, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі у справі судом.

Нормами процесуального законодавства не передбачено права суду за власною ініціативою залучати до участі у справі заінтересованих осіб.

Суд, задовольняючи частково вимоги заявника, виходив з відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_1 , а також наявності у кредитора спадкодавця права звернутися із заявою про визнання спадщини відумерлою після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що за інформацією Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, вул.Хостинська, буд.31, станом на час відкриття спадщини (смерті спадкодавця ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) були зареєстровані ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Зазначені вище особи не звертались до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але розгляд даної справи, щодо визнання спадщини відумерлою, знаходиться у юридичному зв`язку між інтересами цих осіб і інтересами заявника по справі, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи заявити про порушення чи оспорювання їхніх суб`єктивних прав.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував наведених фактичних обставин справи і прийшов до передчасного висновку про наявність всіх чинників (зокрема відсутність спадкоємців, які фактично прийняли спадщину), необхідних для задоволення заяви АТ «Державний експортно-імпортний банк України», що суперечить вимогам ст.263 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні вимог заявника .

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Криворізької міської ради задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2024 року скасувати.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», заінтересовані особи: Криворізька міська рада, Перша Криворізька Державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 16 вересня року.

Головуючий суддя О.В.Агєєв