Провадження №: 6/755/1851/24
У Х В А Л А

"10" вересня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді: Катющенко В.П. розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. звернувся до суду з поданням, в якому просить: тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспортного документа до виконання боржником виконавчого листа № 2-5157/10 виданого 11.10.2012 Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» заборгованості у розмірі 288 277,48 грн.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва - Телявського А.М. перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5157/10 виданого 11.10.2012 Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» заборгованості у розмірі 288 277,48 грн. 08.06.2021 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3. Одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження роз`яснено права та обов`язки сторін виконавчого провадження та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно і попереджено його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Постанову про відкриття було надіслано боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому документі рекомендованим поштовим відправленням. Цього ж дня, у межах зазначеного виконавчого провадження, були винесені постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника. Відповідно до відповідей з банківських установ, у боржника наявні відкриті рахунки в АТ «УКРСИББАНК», проте коштів для виконання постанови на рахунках недостатньо. Боржник на обліку в органах ДФС не перебуває. Згідно відповіді МВС України за ОСОБА_1 відсутні зареєстровані транспортні засоби та згідно відповіді з Державної служби морського та річкового транспорту України за ОСОБА_1 відсутні записи щодо суден. Також за боржником не зареєстровано жодного майна. Згідно наданого витягу Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації за адресою: АДРЕСА_1 : зареєстрована ОСОБА_1 , дата реєстрації 11.06.1998 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановлено, що ОСОБА_1 передано в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . 30.04.2024 приватний виконавець звернувся із запитом до Державної прикордонної служби України про надання інформації щодо перетинання державного кордону боржником. У відповідь на запит приватного виконавця Державною прикордонною службою України надіслано витяг з наявною у цій базі даних інформацією щодо перетинання 13 разів з 08.06.2021 по 30.04.2024 державного кордону України боржником з дати відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3. Таким чином, є підстави вважати, що у боржника наявні інші доходи. Незважаючи на те, що приватним виконавцем було накладено арешт на всі виявлені рахунки боржника, у боржника наявні грошові кошти для виїзду, перебування за кордоном. Також, боржником, ОСОБА_1 , не виконано вимоги п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» та не надано на вимогу приватного виконавця декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Також, з дати відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3 боржником - ОСОБА_1 не вчинено жодних дій щодо погашення заборгованості за рішенням суду перед стягувачем. Таким чином, існують неспростовні докази того, що боржник прямо та навмисно перешкоджає виконанню вимог виконавчих документів, не виконує законних вимог приватного виконавця, що відображається у не наданні боржником інформації про свій майновий стан, що унеможливлює примусове виконання виконавчого провадження та вимог виконавчих документів. Сукупність вищезазначених фактів підтверджує ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань, зокрема невжиття боржником заходів щодо виконання рішень за рахунок належних йому доходів та майна, інформації про яке свідомо не надається приватному виконавцю та те, що боржник систематично перетинає державний кордон, що у свою чергу тягне за собою значні фінансові витрати, проте наявні кошти останній мав би спрямовувати на виконання судового рішення. Такими діями боржника порушуються не тільки права стягувача, але й порушуються засади виконавчого провадження, зокрема обов`язковості виконання рішень. Відповідно, не має іншого дієвого способу спонукати боржника до виконання судового рішення, яке є обов`язковим для виконання, ніж тимчасового обмеження у виїзді за кордон боржника.

Вказане подання було передано в провадження судді Катющенко В.П. 09.09.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024.

Відповідно до ч.4 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд доходить наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до частин 1, 3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського А.М. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа 2-5157/10, виданого 11.10.2012 Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» заборгованості по кредиту в розмірі 286 457,48 грн, судовий збір в розмірі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи у розмірі 120,00 грн., а всього 288 277,48 грн.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій суб`єктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

08.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3, а також - постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Крім того, 08.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. винесено постанови про арешт коштів та майна боржника.

Копію постанови про відкриття виконавчого провадження направлено боржнику за адресою: АДРЕСА_1 .

За приписами ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно відповіді Державної фіскальної служби від 09.06.2021, боржник на обліку в органах ДФС не перебуває.

Від АТ «УКРСИББАНК» надійшла інформацію про відкриті банківські рахунки на ім`я боржника.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 73082205 від 09.06.2021 містяться обтяження щодо рухомого майна ОСОБА_1 , а саме: автомобіль легковий, лег. Honda HR-V, номер об`єкта: НОМЕР_4, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 .

09.06.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. внесено обтяження за реєстраційним номером 28971212 до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

У відповіді на запит приватного виконавця Головний сервісний центр МВС повідомив, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відсутня інформація щодо транспортних засобів, які перебувають у власності боржника ОСОБА_1 .

У відповіді на запити приватного виконавця Державна служба морського та річкового транспорту України повідомила, що у Державному судновому реєстрі України і Судновій книзі України відсутні записи щодо суден, власником яких є ОСОБА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на: земельну ділянку, площею 0,1001 га, кадастровий номер: :01:018:0040, за адресою: АДРЕСА_3 , щодо якої міститься запис про обтяження; квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , щодо якої міститься запис про обтяження.

Згідно витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 67544140 від 11.08.2021, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою проживання: АДРЕСА_1 .

30.04.2024 приватним виконавцем направлено запит до Пенсійного фонду України та до Державної прикордонної служби України.

Згідно відомостей Державної прикордонної служби України у відповіді на запит приватного виконавця від 30.04.2024, 08.08.2024 убачається, що з 08.06.2021 по 30.04.2024 боржниця неодноразово перетинала кордон.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України (далі - «ЦПК України») тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нею відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадян України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються: запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України (далі - «ЦК України») передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

З наведених статей вбачається, що обмеження свободи пересування має бути пропорційним, тобто державний виконавець має довести суду, що за існуючих у державного виконавця повноваженнях неможливо забезпечити реальне виконання рішення суду за рахунок менш обтяжливого зобов`язання, без обмеження основоположного та конституційного права боржника на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується інше за наявності достатніх підстав уважати, що така особа ухиляється від виконання обов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28.10.2020 у справі № 331/8536/17-ц.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Подання державного виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

У поданому до суду поданні приватний виконавець виходив з того, що неодноразові перетини боржницею кордону України свідчать про її задовільний матеріальний стан, відтак остання здатна виконувати судові рішення щодо погашення заборгованості. При цьому, установлення відомостей про матеріальний стан боржника не дають приватному виконавцю звернути стягнення на таке майно чи здійснювати відрахування із доходів боржниці, відтак такий захід буде спрямований на реальне виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

Аналізуючи вищевикладене у сукупності, зважаючи на підстави звернення до суду із даним подання суд доходить до висновку, що приватним виконавцем не надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржницею своїх обов`язків по сплаті боргу та її наміру ухилятися від виконання покладених на неї зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного судового рішення не може бути підставою для обмеження свободи її пересування як боржника у виконавчому провадження. При цьому, саме приватний виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

В силу положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

З наданих до суду матеріалів виконавчого провадження убачається, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів отримання боржницею постанови про відкриття виконавчого провадження, зважаючи на те, як вказує приватний виконавець у поданні, що боржниця неодноразово перетинала кордон, відтак суд позбавлений можливості достеменно переконатися у тому, що ОСОБА_1 , будучи достеменно обізнаною про відкриття виконавчого провадження, ухилилась від покладених на неї обов`язків у зв`язку із повідомленням про відкриття виконавчого провадження. Ба більше, матеріали виконавчого провадження не містять дій приватного виконавця, спрямованих на реальне виконання судового рішення, окрім з`ясування матеріального стану боржника, як: виклик виконавця, вимога виконавця до боржника, привід боржника, вихід до житла боржника чи іншого майна, що б у сукупності свідчило про вжиття усіх можливих заходів для повідомлення, виклику боржника та ухилення останньої від виконання зобов`язань, за таких умов. Водночас матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. з червня 2021 року (відкриття виконавчого провадження) по вересень 2024 року (звернення до суду із даним поданням) не було вчинено жодної виконавчої дії, спрямованої на реальне виконання судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд доходить висновку про відсутність підстав для обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, відтак у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст. 19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», ст.ст. 260, 354, 441 Цивільного процесуального кодексу України суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання заступника приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича, заінтересовані особи: боржник - ОСОБА_1 , стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: