Провадження №: 6/755/1832/24
У Х В А Л А

"04" вересня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника,

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький О.Л., звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із поданням, в якому просить суд: задовольнити подання про примусове проникнення до об`єкта житлової нерухомості, квартири АДРЕСА_1 , належить боржнику на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 1/5 виданий 23.03.2012, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика будівництва», додаткова угода, серія та номер: 1, виданий 18.01.2013, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика будівництва», додаткова угода, серія та номер: 2, виданий 31.10.2014, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика будівництва», акт прийому-передачі, серія та номер: б/н, виданий 03.02.2015, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика будівництва», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, для здійснення опису та арешту майна боржника, з подальшою оцінкою.

В обґрунтування поданого подання заявник посилається на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 755/6191/23 від 15.08.2024, виданого Дніпровським районний суд м. Києва, суддя Ю.Іваніна про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану їй моральну шкоду в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 копійок. 21.08.2024 виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження у відповідності до вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження». З метою забезпечення виконання рішення суду приватним виконавцем відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника № НОМЕР_1 від 21.08.2024, з направленням до банківських установ на опрацювання. Відповідно до інформації наданої на запит № НОМЕР_1/942 від 22.08.2024 до банківських установ, вбачається що боржник має рахунок у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на якому відсутні кошти для виконання рішення суду, наявний баланс в розмірі - 3,2 гривень. В межах примусового виконання виконавцем встановлено наявність майн належного боржнику на праві власності, а саме: об`єкт житлової нерухомості, квартира АДРЕСА_1 , належить боржнику на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер 1/5 виданий 23.03.2012, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика будівництва», додаткова угода, серія т номер: 1, виданий 18.01.2013, видавник: Товариство з обмеженою відповідальність «Класика будівництва», додаткова угода, серія та номер: 2, виданий 31.10.2014, видавник Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика будівництва», акт прийому-передачі серія та номер: б/н, виданий 03.02.2015, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Класика будівництва», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майні 000. Встановленою інформацією відомо, що у зазначеній квартирі зареєстровані особи відсутні. 29.08.2024 виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого встановлено неможливість потрапити до об`єкту опису, а саме до квартири АДРЕСА_1 , про що складено акт приватного виконавця від 29.08.2024. Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 2404.2024 у справі № 755/6191/23 боржника визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України та призначено покарання у вигляді 10 (десяти) років позбавлення волі. Враховуючи, що боржник перебуває в місцях позбавлення волі, вбачається неможливість останнього надати доступ виконавцю до майна, а саме до квартири АДРЕСА_1 . Враховуючи, що боржник в силу певних обставин, позбавлений можливості надати виконавцю доступ до майна, для проведення виконавчих дій, а саме опису та арешту майна боржника, чим ускладнює примусове виконання, існує наявна необхідність звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи, а саме: об`єкта житлової нерухомості, квартири АДРЕСА_1 .

Статтею 439 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

У судовому засіданні приватний виконавець Мілоцький О.Л. просив подання задовольнити. Пояснив, що ним було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 до квартири АДРЕСА_1 , однак доступу не отримано. За адресою зареєстрованого місця проживання боржника виходу не здійснював, оскільки це майно не належить йому на праві власності. Вказав, що направляв боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження поштовим зв`язком, однак відправлення на пошті отримано не було. Також вказав, що місце перебування боржника не з`ясовував та постанову про відкриття виконавчого провадження у місця позбавлення волі не направляв, зазначивши, що такі дії не входять до його кола повноважень.

Вивчивши матеріали подання, дослідивши докази по справі, суд приходить наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

21.08.2024 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № НОМЕР_1) з примусового виконання виконавчого листа № 755/6191/23, виданого 15.08.2024 Дніпровським районним судом м. Києва, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт коштів боржника, які направлялись боржнику на адресу зареєстрованого місця проживання.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.08.2024, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації АТ «ПриватБанк» станом на 22.08.2024 у ОСОБА_1 відкритий рахунок у банку та сума залишку коштів на рахунку складає - 3,21 грн.

Відповідно до листа-відповіді Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.08.2024, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні.

В подальшому, 29.08.2024 приватним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , при виході двері квартири ніхто не відчинив, у зв`язку з чим, провести опис квартири боржника не вдалося за можливе, про що свідчить акт приватного виконавця від 29.08.2024.

03.09.2024 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мілоцьким О.Л. було винесено постанову про арешт майна боржника.

Згідно з п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Недоторканність житла є однією з конституційних та конвенційних гарантій громадян.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Згідно із ст. 311 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Згідно із п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим. Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Право виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

При цьому, відповідно до діючого законодавства у поданні про примусове проникнення до житла особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, повинні бути зазначені достовірні дані про наявність такого майна у приміщенні, до якого потрібно здійснити примусове проникнення.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 25.06.2018 у справі за № 678/282/16-ц.

Водночас, суд, при вирішенні спірного питання враховує пропорційність втручання в особисті права людини, з метою дотримання відповідного балансу між приватним та суспільним інтересом.

Так, примусове проникнення до житла є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій і може застосовуватися лише за тих обставин, коли виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, ухвала суду про проникнення до володіння боржника має бути вмотивована, що вказує на те, що суб`єкт такого подання має надати суду належні, допустимі, достовірні докази, що свідчать про те, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до володіння боржника. Також, виконавець має надати докази, які підтверджують перешкоджання вільному доступу виконавця до володіння боржника.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини вчинення перешкод у проведенні виконавчих дій. Виконавець може звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів подання, приватним виконавцем 21.08.2024 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, при цьому доказів направлення та отримання боржником такої постанови матеріали подання не містять. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький О.Л. будучи достеменно обізнаним в тому, що боржник перебуває під вартою, не вжив заходів для належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та, зважаючи на підстави звернення до суду, не повідомив останнього про необхідність надання доступу до житла для проведення виконавчих дій, а боржник, за таких умов, будучи обізнаним про наявність виконавчого провадження, добровільно не надав доступу до житла. Крім того, зі змісту вчинених виконавчих дій, у суду не має беззаперечних підстав для необхідності здійснення примусового проникнення до житла боржника, враховуючи відсутність відомостей про вручення останньому копії постанови про відкриття виконавчого провадження, направлення останньому відповідних вимог приватного виконавця з метою добровільної сплати боргу.

Виходячи з вказаного та аналізуючи надані документи, суд дійшов висновку, що подання не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла або іншого приміщення не є першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду, а матеріали подання не містять належних та достатніх доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, а також те, що приватним виконавцем дійсно були вжиті першочергові заходи виконавчого провадження, та вжиття інших заходів виконання не забезпечить його ефективність, що в свою чергу обґрунтовувало б наявність підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 1, 5, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст ст.ст. 260, 354, 441 ЦПК України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького Олега Леонідовича про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 09.09.2024

Суддя: