Справа № 624/428/24
№ провадження 2/624/173/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Кегичівський районний суд Харківської області в складі: головуючого судді Богачової Т.В., з участю секретаря Лебідь Л.В., розглянувши, в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Кегичівка, Красноградського району, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за набувальною давністю - будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що з грудня 2010 року по 12.10.2021 позивач зі своєю сім`єю проживав в АДРЕСА_2 . Зареєстровані за даною адресою з 29.12.2010. З цього ж часу до 2014 року проживали разом зі своєю бабусею ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 10.11.2014 померла. Приблизно з початку 50 - х років в даному домоволодінні проживала ОСОБА_3 , 1896 року народження, якій бабуся позивача ОСОБА_2 доводилася дальньою родичкою. Будинок з надвірними будівлями належав ОСОБА_3 на праві особистої власності з 20.11.1963. Після смерті чоловіка бабусі в 1962 році, з 1964 року бабуся стала проживати разом з ОСОБА_3 в цьому домоволодінні. В даному домоволодінні вони проживали разом, так, як інших близьких родичів у останньої більше не було. В 1974 році ОСОБА_3 вирішила змінити місце свого мешкання та виїхати на проживання до с. Жовтневе Красноградського району Харківської області, де померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перед зміною місця свого проживання, ОСОБА_3 дозволила бабусі і надалі проживати в своїй хаті та бути господарем домоволодіння. Дане рішення було розглянуто на виконкомі Чапаєвської сільської ради та визнано бабусю позивача головою даного колгоспного двору. Підтвердженням факту дозволу проживання в домоволодінні також може слугувати надана ОСОБА_3 09.02.1976 року довіреність на право дарування вищевказаного домоволодіння бабусі, яка була чинна строком один рік, але зважаючи на життєві обставини, дана довіреність не була використана, право власності на домоволодіння бабусею набуто не було і вона продовжувала жити та користуватися даним домоволодінням, вважаючи себе його господаркою та власником до своєї смерті в 2014 році. В різні періоди до 1984 року разом з бабусею в даному домоволодінні також проживали її діти і з цього ж часу до 2010 року бабуся проживала в ньому сама. З 2010 року позивач з жінкою та сином почали проживати разом з бабусею в цьому домоволодінні та вести спільне господарство. Доглядали за бабусею до її смерті в 2014 році, проводили поточний та капітальний ремонт будівель за свої кошти, впорядковували територію, провели газ, воду, підтримували життєдіяльність споруд та благоустрою території. До цього часу доглядають за будинком і є його формальними власниками, за свої кошти збудували веранду, замінили покрівлю будинку, збудували огорожу. Починаючи з весни та до осені проживають в даному домоволодінні, дбають за городом та садом. Отже, первісним власником домоволодіння була ОСОБА_3 , яка фактично добровільно передала право володіння своїм майном бабусі позивача ОСОБА_2 , але зважаючи на норми законодавства, які були чинними на момент фактичного володіння даним житлом, тобто ЦК Української РСР 1963 року та ЦК України 2004 року, остання не набула права власності на дане нерухоме майно, хоча і до своєї смерті в 2014 році вважала себе його власником і розпоряджалася ним на свій розсуд. ОСОБА_3 на час відкриття спадщини взагалі не мала будь яких спадкоємців, черговість спадкування яких передбачав ЦК Української РСР 1963 року та враховуючи давність побудови житлової споруди, відсутність будь яких даних про фактичного правонаступника господаря даного домоволодіння, а також записів про реєстрацію права власності на нього, бабуся позивача ОСОБА_2 , хоча і вважалася господарем даного домоволодіння, фактично не була його власником на законних підставах у відповідності до вимог законодавства, яке було чинним як на час виникнення таких правовідносин, а й не набула таке право власності на підставі вимог ЦК України 2004 року. Таким чином ОСОБА_3 була єдиним власником даного домоволодіння. Перехід права власності на її майно, як в порядку спадкування так і з інших правових підстав його набуття не відбувся, дане домоволодіння також не було визнано безхазяйною річчю. На даний час дане домоволодіння не має власника, після смерті ОСОБА_3 знаходилося спочатку з 1976 року у фактичному володінні та розпорядженні померлої бабусі позивача ОСОБА_2 , а в даний час позивач є формальним господарем та розпорядником даної нерухомості.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 21 березня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначеного до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи, сторонам надано час для подання заяв по суті. Задоволено клопотання про витребування доказів. Зобов`язано Красноградський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Красноградському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надати до суду витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про реєстрацію смерті громадянки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка за останніми наявними даними на день смерті проживала в с. Жовтневе Красноградського району Харківської області. Зобов`язано Красноградську державну нотаріальну контору Харківської області надати до суду дані за наявними реєстрами щодо факту відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка за останніми наявними даними на день смерті проживала в с. Жовтневе Красноградського району Харківської області.

Учасники справи, належним чином повідомлені про розгляд справи, у судове засідання не з`явились.

Від представника позивача, адвоката Доценка Ю.Г. надійшла заява про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його та позивача участі.

Від відповідача надійшла заява, згідно з якою селищна рада при вирішенні спору покладається на розсуд суду, за наявності законних підстав не заперечує проти його задоволення, справу просить розглянути без участі їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.11.2014.

Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20.11.1963 виданого Виконавчим комітетом Чапаєвської селищної ради житловий будинок в АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 на праві особистої власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Чапаєвської селищної ради депутатів трудящих №18 від 19.11.1963.

Згідно копії виписки з рішення виконкому №4 Чапаєвської селищної ради депутатів трудящих Кегичівського району Харківської області від 19.02.1976, на комітеті слухалась заява ОСОБА_3 з проханням визнати її головою колгоспного двору в с. Артемівка і належного на праві особистої власності на домоволодіння ОСОБА_4 .

Відповідно до копії довіреності від 19.02.1976 ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 здійснити дарування будинку належного довірителю на праві особистої власності ОСОБА_2 , що знаходиться в с. Артемівка, Кегичівського району, Харківської області.

Згідно копії погосподарської книги в будинку були прописані ОСОБА_3 виписана 22.03.1974, ОСОБА_6 виписана 10.05.1962, ОСОБА_7 випасаний 10.05.1962, ОСОБА_2 виписана 27.11.1964, ОСОБА_8 прописаний з 09.02.1959, ОСОБА_9 прописаний 05.05.1967, ОСОБА_10 прописка з 1964 року.

Згідно копії погосподарської книги, особовий рахунок № НОМЕР_2 , адреса с. Артемівка, члени домогоспродарства ОСОБА_2 - голова господарства, ОСОБА_1 внук, ОСОБА_11 невістка, ОСОБА_12 правнук.

Відповідно до копії довідки (витяг з погосподарської книги) виданої старостою Шляхівського старостинського округу Кегичівської селищної ради від 21.08.2023 №234/24-39, за особовим рахунком НОМЕР_3 значиться житловий будинок в АДРЕСА_2 , головою колгоспного двору була ОСОБА_2 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 згідно письмової згоди власника домоволодіння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно копії довідки Слобожанського старостинського округу Кегичівської селищної ради від 08.02.2024 №2339/10/145, ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає з 12.10.2021 за адресою АДРЕСА_4 , його склад сім`ї: дружина ОСОБА_13 , дочка ОСОБА_14 , син ОСОБА_12 .

Відповідно до копії технічного паспорта КП «Кегичівське БТІ» житлового будинку садибного типу за адресою АДРЕСА_2 , замовник технічної інвентаризації або уповноважена ним особа ОСОБА_1 Паспорт виготовлено станом на 20.07.2023. Згідно витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, кадастровий номер земельні ділянки відсутній, право власності не оформлено.

Відповідно до копії витяга з рішення №22 ІІ сесії УІІ скликання Шляхівської сільської ради Кегичівського району Харківської області від 15.12.2015 вулицю Леніна в с. Артемівка перейменовано на вулицю Садова. Відповідно до копій довідок виданих старостою Шляхівського старостинського округу Кегичівської селищної ради, житловому будинку, яке належало ОСОБА_2 з номера 23 присвоїти номер 31, згідно рішення засідання виконавчого комітету Шляхівської сільської ради №03 від 20.03.2020. Згідно розпорядження Шляхівського сільського голови №06 від 11.02.2016 село Артемівка Кегичівського району Харківської області перейменоване на село Високе Красноградського району Харківської області.

Відповідно довідки Шляхівського старостинського округу Кегичівської селищної ради від 08.02.2024 №2439/22 ОСОБА_1 був зареєстрований та фактично проживав зі своєю сім`єю: дружина ОСОБА_13 , син ОСОБА_12 , дочка ОСОБА_14 в період з 29.12.2010 по 12.10.2021 в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 , в якому з 1964 року проживала ОСОБА_2 без реєстрації права власності зі письмової згоди власника ОСОБА_3 і домоволодіння не перебувало в комунальній власності Шляхівської сільської ради. На даний час фактичним власником даного домоволодінні являється ОСОБА_1 так як він постійно здійснює догляд за будинком, ремонтує його сплачує комунальні послуги, а також доглядає земельну ділянку під будинком та сплачує земельний податок.

Згідно копії довідки абонента споживача електричної енергії особовий рахунок № НОМЕР_4 за адресою АДРЕСА_2 відкритий на ім`я ОСОБА_1 . Розрахунки споживання електричної енергії проведені за період з січня 2010 по грудень 2023.

Відповідно до копії акту про встановлення побутового лічильника газу від 11.02.2016, встановлення лічильна за адресою АДРЕСА_2 здійснено в присутності абонента ОСОБА_1 . Згідно рахунків за газ за 2016 рік споживачем газу за адресою: АДРЕСА_3 є ОСОБА_1 .

Згідно повідомлення про призначення субсидії на ХКП від 17.12.2015 до особової справи №7071 субсидія призначена за житловим будинком по АДРЕСА_2 , уповноважений власник/наймач зазначений ОСОБА_1 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №28 від 21.06.1977, складеного виконавчим комітетом Піщанської сільської ради Красноградського району Харківської області, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно листа Зачепилівської державної нотаріальної контори №409/01-16 від 07.08.2024, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №77863677 від 02.08.2024, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 спадкова справа не відкривалась, відомості надані згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №77863677 від 02.08.2024 та Алфавітних книг за 1990-2003 роки.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні.

Згідно з п. 13 Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відповідна правова позиція висловлена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі №910/17274/17.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_3 не була ніким прийнята належним відповідачем за даним позовом є саме Кегичівська селищна рада.

Відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

На підставі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача є виправданими, направлені на захист його майнових прав, позивач добросовісно заволодів чужим майном, відкрито, безперервно володіє ним більше ніж 10 років, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок.

Про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 76, 78, 81, 95, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на нерухоме майно за набувальною давністю - будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець с. Артемівка, Кегичівського району, Харківської області, громадянин України, ІПН НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 .

Представник позивача: Доценко Юрій Глібович, ордер серії АХ №1175291 від 28.02.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2045 від 23.11.2016, адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Кегичівська селищна рада, місцезнаходження за адресою: вул. Волошина, буд. 33, смт. Кегичівка, Красноградського району, Харківської області, .

Суддя Т.В. Богачова