Справа № 367/6570/17
Провадження №2/367/184/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

10 вересня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Маленко О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ майна,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ майна, мотивуючи позов по тим підставам, що 06.11.2010 ОСОБА_1 (далі- Позивач) познайомилась з ОСОБА_4 (далі - Відповідач) - її майбутнім чоловіком. З січня 2011 року Позивач та Відповідач почали проживати разом однією сім?єю без реєстрації шлюбу на орендованій квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Через півроку після знайомства, а саме 06 травня 2011 року Відповідач зробив пропозицію руки та серця Позивачу, що підтверджується відповідними світлинами. 20 липня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві зроблено запис у книзі реєстрації актів про одруження N? 488. Прізвище позивача після державної реєстрації шлюбу залишилося дошлюбним - « ОСОБА_5 ». Від зареєстрованого шлюбу у Позивача та Відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_6 , батьківство якого не заперечується Відповідачем. За період спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу (з 01.01.2011 до 20.07.2012), ведення спільного господарства та побуту, маючи взаємні права та обов?язки, Позивач та Відповідач своїми зусиллями та за спільні кошти придбали у спільну сумісну власність таке нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 . Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 33,4 кв.м, житловою площею 13,1 кв.м., загальною вартістю - 76000 грн. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за Відповідачем. Позивач та її спільна з Відповідачем малолітня дитина зареєстровані у цій квартирі по теперішній час. За час проживання у зареєстрованому шлюбі Позивач та Відповідач власними зусиллями та за спільні кошти у спільну сумісну власність придбали таке рухоме майно: автомобіль марки RENAULT; модель: DUSTER; номер шасі: НОМЕР_1 ; державний номер: НОМЕР_2 ; коричневого кольору; 2012 року випуску. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.11.2012 року. Станом на момент подачі позовної заяви ринкова вартість даного автомобіля становить без урахування податку на додану вартість: 263700,00 грн.

Крім того, за період проживання у зареєстрованому шлюбі, враховуючи народження дитини у сім?ї Позивача та Відповідача та занадто малу житлову площу у спірному житлі, сторони по справі власними зусиллями та зусиллями родичів Позивача, за спільні кошти здійснили поліпшення житлових умов у цьому житлі за рахунок добудови веранди, в результаті чого загальна площа квартири збільшилась більше, ніж на 7 кв.м. На теперішній час сімейне життя між сторонами по справі не склалося, Відповідач Позивачу по господарству не допомагав та не надавав відповідної матеріальної допомоги, у зв?язку з чим між сторонами часто виникали сварки та непорозуміння, а у січні 2017 року ОСОБА_7 таємно та добровільно забрав всі свої особисті речі і поїхав проживати до м. Івано-Франківськ, звідки він родом, і після цього Позивач та Відповідач більше не підтримували жодних сімейних відносин. Доказом того, що фактичні сімейні та шлюбні відносини між Позивачем та Відповідачем припинились у січні 2017 року, а також того, що їх спільний малолітній син ОСОБА_6 знаходиться на утриманні Позивача - ОСОБА_1 і Відповідач ОСОБА_4 не бере участі у вихованні дитини з січня 2017 року є Акт від 03 березня 2017 року.

Позивач також зазначає про те, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна від 14.06.2017 за Відповідачем, крім нерухомого майна у місті Ірпінь, зареєстровано право власності на: двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 : частину трикімнатної квартири АДРЕСА_4 .

Позивач вказує про те, що на теперішній час фактичні шлюбні відносини припинені, вона має певну недовіру до Відповідача, який може залишити їх з дитиною без коштів та постійно ігнорує її вимоги про поділ майна порівну.

Враховуючи викладене, Позивач просить встановити факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_4 у період з 01 січня 2011 року до 20 липня 2012 року. Визнати квартиру

АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Поділити спільну сумісну власність, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 дійсної (ринкової) вартості автомобіля марки RENAULT; модель: DUSTER; номер шасі: НОМЕР_3 ; державний номер: НОМЕР_4 ; коричневого кольору; 2012 року випуску.

Ухвалою суду від 03.10.2017 відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 10.08.2018 призначено по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ майна судову авто товарознавчу експертизу. На вирішення експертів поставлено питання: яка дійсна ринкова вартість транспортного засобу автомобіль RENAULT, модель DUSTER; номер шасі НОМЕР_3 ; державний номер НОМЕР_2 ; кольору коричневий горіх CNA; 2012 року випуску на дату проведення судової експертизи, з врахуванням деформації крила, пошкодження ЛФП та двох кузовних елементів.

Ухвалою суду від 14.02.2020 призначено по даній цивільній справі повторну судову авто товарознавчу експертизу. На вирішення експертів поставлено питання: яка дійсна ринкова вартість транспортного засобу автомобіль RENAULT, модель DUSTER; номер шасі НОМЕР_3 ; державний номер НОМЕР_2 ; кольору коричневий горіх CNA; 2012 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.11.2012, на дату проведення судової експертизи, з врахуванням деформації крила, пошкодження ЛФП та двох кузовних елементів.

Ухвалою суду від 16.10.2020 відновлено провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ майна, оскільки до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення авто товарознавчої експертизи № 10365/20-54 від 03.09.2020.

Ухвалою суду від 04.10.2021 справу прийнято до провадження судді Мерзлого Л.В. та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 27.06.2023 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 20.11.2023 призначено по цивільній справі № 367/6570/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ майна, судову технічну експертизу документа. На вирішення експертів поставлено наступні питання: встановити чи виконаний документ - оригінал розписки від 02.11.2012 року саме 02.11.2012 року? Якщо не можливо встановити конкретний період часу створення документу, встановити відносну давність створення оригіналу розписки від 02.11.2012 року.

24.01.2024 до суду від експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи №367/6570/17 разом з клопотанням експертів про надання додаткових матеріалів та рахунок на оплату зазначеної експертизи.

Ухвалою суду від 04.03.2024 відновлено провадження у справі, оскільки від ОСОБА_1 не надійшло жодних документів щодо виконання вимог експерта.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

В судовому засіданні позивач та представник позивача просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

До суду від представника відповідача надходив відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. 20.07.2012 між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу народився син. Під час шлюбу сторони придбали транспортний засіб RENAULT, модель DUSTER; номер шасі НОМЕР_3 ; державний номер НОМЕР_2 ; 2012 року випуску. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.07.2012, ОСОБА_4 було передано у спадщину - 1/2 частину квартири АДРЕСА_5 . 02.11.2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було укладено договір позики у вигляді розписки, згідно якої ОСОБА_4 отримав у борг від ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 90000,00 грн. для купівлі транспортного засобу RENAULT, модель DUSTER; номер шасі НОМЕР_3 ; державний номер НОМЕР_2 ; 2012 року випуску. Взамін ОСОБА_4 відмовився від своєї частини спадщини, яка становить чотирьох кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_6 та передав дане майно згідно договору дарування квартири, що укладається в день складання цієї розписки. 02.11.2012 ОСОБА_4 було передано у власність ОСОБА_9 доньці ОСОБА_8 вказаної квартири. Крім того, представник відповідача вказує про те, що у відповідності до договору №2/4 від 16.01.2010, укладеного між ОСОБА_10 (Забудовником) та ОСОБА_4 (Покупцем), Відповідачем було сплачено повну вартість квартири у сумі 26000,00 доларів США, тобто до підписання договору купівлі-продажу квартири.

Таким чином, представник відповідача зазначає про те, що оскільки майно набуте сторонами в період шлюбу придбане за кошти, що належали Відповідачу згідно вищевказаних документів, а отже спірне майно є його особистою власністю. Крім того, Позивачем не надано доказів того, що спірне майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому позовні вимоги про стягнення дійсної вартості автомобіля задоволенню не підлягає.

У відповіді на відзив Позивач зазначила про те, що жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_4 отримав кошти на покупку автомобіля від ОСОБА_8 у розмірі 90000,00 грн надано не було. Позивач також зауважує, що на момент придбання спірного автомобіля його вартість становила не 90000,00 грн, а 165533,00 грн, з яких половина коштів на придбання автомобіля була надана Позивачем. Крім того, від знайомих Позивачу стало відомо про те, що автомобіль RENAULT, модель DUSTER; державний номер НОМЕР_2 , який є спільною власністю сторін, в квітні 2017 було відчужено на користь іншої особи та в подальшому було відчужено ще раз. На підтвердження зазначеного Позивачем долучено Витяг з Єдиного державного реєстру МВС від 06.03.2018, який підтвердив факт того, що за ОСОБА_4 не зареєстровано жодного транспортного засобу. Крім того, Позивач звертає увагу на той факт, що згідно договору купівлі-продажу, вартість спірної квартири становила 76000,00 грн.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку сторін по справі, виходив з наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,

Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 20 липня 2012 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

Разом з тим, на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 у період з 01.01.2011 до 20.07.2012 однією сім?єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства та побуту, спільного бюджету, Позивачем надано до суду світлини, з яких вбачається, що на них зображені сторони по справі з батьками, близькими родичами та друзями. На фото відображені різні факти, які свідчать про сімейні стосунки сторін протягом вказаних років.

Крім того, в судовому засіданні було допитано свідків, зокрема свідок ОСОБА_11 суду показала, що протягом пів року з листопада 2011 року вона проживала по сусідству з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , бачила їх кожного дня разом.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що Позивач є її тіткою, Відповідача свідок знає з 2011 року, сторони проживали в місті Києві, потім переїхали проживати до міста Ірпінь, батько Позивача добавив кошти на купівлю квартири в АДРЕСА_7 .

Свідок ОСОБА_13 суду показала, що в період з 2012 по 2018 вона проживала по сусідству зі сторонами, ходили один до одного в гості.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Юридичне поняття шлюбу визначено в частині 1 статті 21 СК України, де вказано про те, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати наявність у сукупності ознак, що притаманні наведеному визначенню. При цьому, слід зауважити, що таке проживання не є підставою для виникнення у чоловіка і жінки прав та обов`язків подружжя (ч. 2 ст. 21 СК України). Отже, чоловік і жінка, які спільно проживають без шлюбу, можуть складати сім`ю, але статусу подружжя не набувають.

При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у поняття домогосподарства, закріпленому у ст. 1 Закону України "Про Всеукраїнський перепис населення" від 19 жовтня 2000 року. Цим законом визначено, що

домогосподарство - сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

З урахуванням положень вищевказаних норм закону, доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, наведених вище, та показів свідків, факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства та побуту, спільного бюджету між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підлягає встановленню у період з 01.01.2011 до 20.07.2012.

Крім того, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_6 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 .

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2012, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С., за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Зазначене також стверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 26.06.2012 № витягу 34642966.

Згідно копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_7 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 , з 13.02.2013.

Так, представник відповідача у судовому засіданні наголошувала на тому, що спірна квартира була придбана Відповідачем за його особисті кошти, в тому числі, за рахунок продажу транспортного засобу Chevrolet Lacetti 2005 року випуску 19.12.2008, про що суду надавалась копія довіреності від 18.09.2012, видана ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_14 . Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вказаний автомобіль було перереєстровано за новим власником лише 06.03.2018. Тобто, даний факт не підтверджує отримання коштів Відповідачем саме у період 2012 року.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що Відповідачем не було надано суду доказів щодо придбання майна, а саме спірної квартири та автомобіля за власні кошти, а отже вимога про визнання спірної квартири об`єктом спільної сумісної власності подружжя підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Так, Позивач просила, враховуючи інтереси дитини, поділити спільну сумісну власність шляхом визнання за Позивачем права власності на 2/3 частини спірної квартири, разом з тим, суд зазначає про наступне.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Так, Позивач зазначає про те, що Відповідач не сплачує аліменти, що визначені судом, не приймає участі у матеріальному забезпеченні спільної з позивачем дитини. Позивач з дитиною, як і відповідач проживають за кордоном.

Разом з тим, Позивачем не надано доказів щодо фактичної заборгованості Відповідача по сплаті аліментів. Будь яких інших доказів щодо наявності підстав для збільшення частки Позивача в спільному майні подружжя Позивачем не надано.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що вимога Позивача щодо визнання за нею права власності в порядку поділу спільного майна подружжя в розмірі 2/3 задоволенню не підлягають, оскільки Позивачем не доведено належними доказами підстави, за наявності яких розмір частки у спільному майні подружжя може бути збільшеним.

Таким чином, будь яких доказів, які були б підставою для відступлення від засади рівності часток, Позивачем надано не було.

Крім того, як встановлено судом, за час проживання у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 до ОСОБА_4 було придбано рухоме майно: автомобіль марки RENAULT; модель: DUSTER; номер шасі: НОМЕР_1 ; державний номер: НОМЕР_2 ; коричневого кольору; 2012 року випуску, що стверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 09.11.2012 року.

До матеріалів справи представником відповідача було долучено копію розписки від 02.11.2012, згідно якої ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_8 для покупки автомобіля марки RENAULT; модель: DUSTER, 90000,00 грн, взамін на відмову від своєї спадкової частки квартири, проте, встановити, що дійсно кошти були передані Відповідачу та використані ним на купівлю спірного автомобіля суду надано не було.

Згідно відповіді РСЦ ГСЦ в Київській області від 19.01.2021, згідно з даними ЄДР ТЗ МВС станом на 18.01.2021 за ОСОБА_4 транспортні засоби не значаться.

Суд зазначає про те, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).

Згідно висновку експерта від 03.09.2020 №10365/20-54 за результатами проведення авто товарознавчої експертизи, ринкова вартість ідентичного досліджуваному транспортному засобу RENAULT; модель: DUSTER; номер шасі: НОМЕР_3 ; державний номер: НОМЕР_4 ; кольору коричневий горіх; 2012 року випуску; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 09.11.2012 на час розгляду справи №367/6570/17 складала 369328,52 грн.

Таким чином, встановивши, що спірний автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та був відчужений Відповідачем без згоди Позивача як іншого із подружжя, а кошти від його продажу не були використані на потреби сім`ї, суд приходить до висновку про те, що в порядку поділу вказаного майна між сторонами по справі з Відповідача підлягає стягненню грошова компенсація за частину автомобіля RENAULT; модель: DUSTER; номер шасі: НОМЕР_3 ; державний номер: НОМЕР_4 ; коричневого кольору; 2012 року випуску в розмірі 134 664,26 грн.

Керуючись ст.ст. 21,61,69,70,71,74,163 Сімейного кодексу України, ст.ст.12,263-265, 352, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільної сумісної власності та поділ майна, - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу

ОСОБА_1 з ОСОБА_4 у період з 01 січня 2011 року до 20 липня 2012 року.

Визнати квартиру

АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Поділити спільну сумісну власність, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири

АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/2 дійсної (ринкової) вартості автомобіля марки RENAULT; модель: DUSTER; номер шасі: НОМЕР_3 ; державний номер: НОМЕР_4 ; коричневого кольору; 2012 року випуску, у розмірі 134 664,26 грн.

В іншій частині позову, - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 11.09.2024.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Л.В. Мерзлий