Справа № 632/2229/23
провадження № 2/632/250/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 рокум. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі судді - Кочнєва О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін по справі цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

27.12.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю Шкапенко Олександра Віталійовича засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором без номеру від 01.04.2017 року у розмірі 50388,81 грн. станом на 11.10.2023 року, з яких: 30213,83 грн. - заборгованість за кредитом та 20174,98 грн. - заборгованість по процентам, а також судові витрати за розгляд справи у суді у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

В обгрунтування позову було зазначено, що 01.04.2017 року між позивачем та відповідачкою було укладено договір без номеру у порядку ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України на підставі анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до «Умов надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які були отримані відповідачкою для ознайомлення в письмовій формі. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами надання банківських послуг і Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зокрема кредитний, зі сплатою на користь позивача процентів за користування кредитними коштами.

Позивач вказав, що за умовами вказаного договору відповідачці було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених сторонами та в межах кредитного ліміту. Відповідачка в процесі користування кредитним рахунком не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, чим порушив вимоги статей 526, 527, 530, 610, 1054 ЦК України, тобто ухилилася від виконання взятих на себе зобов`язань, що стало підставою для звернення позивача до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою судді від 05.02.2024 року справу було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по ній без повідомлення (виклику) сторін, наданий час сторонам по справі для подання усіх заяв по суті позову (а.с.34).

Позивач про вказану ухвалу був повідомлений належним чином засобами Електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.36), а відповідачка - засобами поштового зв`язку (а.с37). Відзив від відповідачки не надходив.

Заяви, клопотання від сторін не надходили та інші процесуальні дії у справі не застосовувалися.

Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

01.04.2017 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету відповідно до вимог ст.634 ЦК України, в якій підтвердила, що вона ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які разом складають між відповідачкою та позивачем договір про надання банківських послуг (а.с.6). Вказана заява не містила норму про те, що кредитний договір між сторонами є процентним та що на відповідачку покладається обов`язок зі сплати процентів за користування коштами позивача.

Окрім анкети-заяви відповідач інших документів із позивачем не підписував відповідно до наданих суду доказів з боку позивача.

Для отримання банківських послуг ОСОБА_1 отримала у позивача дві банківські картки, остання за часом № НОМЕР_1 зі строком дії з 30.04.2027 року (а.с.11) з відповідним лімітом по ній на протязі усього часу дії договору між сторонами (а.с.12).

В даній справі кредитні правовідносини між сторонами припинилися 27.12.2023 року, коли позивач звернувся до суду із вимогою до відповідачки, не зважаючи на те, що строк виданої відповідачці картки на той час не сплинув.

Так, із правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також суд не може погодитися із стягнення із відповідача процентів за користування кредитом станом на 27.12.2023 року у розмірі 20174,98 грн, оскільки вказане нарахування не відповідає підписаним відповідачкою заяві-анкеті про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 01.04.2017 року, оскільки не містить умов щодо можливості позивача нараховувати відсотки за користування отриманими у нього відповідачкою коштами, а наданий суду витяг з Умов та правила надання банківських послуг (а.с.13-19), як і витяг із Тарифів банк (а.с.19, зворотній бік - 20) не містить підпису відповідачки, що вказує, що зазначені в них умови відповідачка та позивач не погоджували. У даному випадку мова йде про те, що на вказаній складовій договору позики, крім заяви відповідачки від 01.04.2017 року, відсутні ознаки підтвердження відповідачки саме на ті умови, які запропонував позивач відповідно до його розрахунків у позовній заяві та у виписці по картці, виданій відповідачці (а.с.7-10).

Підсумовуючи викладене суд встановлює, що даних про укладання між сторонами кредитного договору зі сплатою відсотків за користування коштами позивача між сторонами укладено не було через відсутність будь-яких доказів вказаного факту, зокрема підписаних відповідачкою документів на підтвердження саме процентного кредитного договору між сторонами, оскільки жоден з наявних документів у справі не вказує, що відповідачка погоджувалася на нарахування на отримані нею кредитні кошти процентів за їх використання.

Таким чином, відповідно до аргументації суду позивач має право, виключно на отримання тіла кредиту станом на 27.12.2023 року у розмірі 30213,83 грн.(а.с.5, зворотній бік), в іншій частині вимоги позивача не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі ч.2 ст.76 ЦПК України, ч.2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Засобами доказування є письмові, речові і електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторони. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Відповідно до ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

На підставі ст.141 ЦПК України, враховуючи те, що суд задовольняє позовні вимоги у розмірі 30213,83 грн. із 50388,81 грн. заявлених, що становить 59,96% від ціни позову, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 59,96% від сплаченого при зверненні до суду позивачем судового збору у розмірі 2684,00 грн., що становить 1609,33 грн. Іншу суму сплаченого судового збору слід віднести на рахунок позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 14, 76-82, 141, 259, 263-265, 274, 275, 279, 351-352, 354 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 626, 628, 633, 634, 1048 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства «Акцент-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-банк» заборгованість за договором банківського обслуговування від 01.04.2017 року, який 27.12.2023 року припинив дію (після звернення до суду із відповідною позовною заявою), на момент його припинення у розмірі 30213,83 грн. (тридцять тисяч двісті тринадцять грн. 83 коп.).

В іншій частині у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства «Акцент-банк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Акцент-банк» судові витрати по справі у розмірі 1609,33 грн. (одна тисяча шістсот дев`ять грн. 33 коп.).

В іншій частині у задоволенні вимог щодо стягнення судового збору на користь позивача відмовити.

Копію рішення направити позивачеві засобами Електронного суду у порядку ч.7 ст.14 та ч.5 ст.272 ЦПК України, а відповідачу засобами поштового зв`язку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 12 вересня 2024 року.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК», код ЄДРПОУ - 14360080, юридична адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2, тел. НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Первомайським РВ УМВС України в Харківській області 26.02.1998 року, РНОКПП - НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя - Олег КОЧНЄВ