Справа №336/7905/24
Пр. 2-н/336/594/2024
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

16 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Л.А. розглянула заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявниця 12.08.2024 звернулася до суду із вищевказаною заявою, за змістом якої просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Так, відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

На виконання ч.5 ст.165 ЦПК України 09.09.2024 судом отримано відповідь на запит від Василівської міської ради Запорізької області, за змістом якої підтверджено адресу реєстрації місця проживання боржника, вказану у заяві про видачу судового наказу.

Розглянувши заяву із доданими документами, суддя дійшла висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу у зв`язку із таким.

Відповідно до п.1, 8 ч.1 ст.165 ЦПК України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, за нормою п.5 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а згідно з п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України - до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч.5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Проте, заявниця не надає доказів того, що дитина перебуває саме на її утриманні та проживає разом з нею.

Так, підтвердженням того факту, що дитина знаходиться на утриманні одного з батьків або опікуна, має бути довідка, видана органом місцевого самоврядування через центр надання адміністративних послуг за місцем проживання заявника.

Зазначена вимога випливає з положень Постанови КМУ від 7 лютого 2022 р. № 265, якою затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Відповідно до п.1, 4 вказаного Порядку, він визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання. Порядком визначені ще деякі виключення.

Крім того, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради 27.03.2024 за №88 затверджено Порядок складання актів та видачі довідок щодо проживання / не проживання громадян на території м.Запоріжжя. Згідно з п. 1.5 Порядку орган, що уповноважений складати акт по фактичне місце проживання / не проживання особи та довідку про фактичне місце проживання / не проживання особи є районні адміністрації Запорізької міської ради.

Додані до позовної заяви довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, датовані 23.08.2023 не можуть бути доказом спільного проживання осіб, адже посадова особа підрозділу з питань соціального захисту населення не має повноважень встановлювати факти спільного проживання осіб.

Крім того, заявниця у своїй заяві вказала, що розірвала шлюб, укладений з боржником (рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2024 у справі №331/1532/21). Проте місце проживання дитини у мотивувальній частині рішення суду не вказано. Рішення набрало законної сили 05.07.2021.

Дослідивши матеріали, додані до заяви, суддя вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу з вказаних підстав та за відсутності належних доказів в обґрунтування виникнення у ОСОБА_1 права грошової вимоги.

Слід роз`яснити, за змістом ч.1 ст.166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 2, 8, 9 ч.1 ст.165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 161, 163, 165, 166, 258-260 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Роз`яснити заявниці, що відмова у видачі судового наказу з вказаних підстав не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом 15-ти днів з дня її вручення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Ухвала судді складена та підписана 16.09.2024.

Копію ухвали суду надіслати заявниці.

Суддя Л.А. Вайнраух