Справа № 461/6414/24
Провадження № 2/461/2688/24
09.09.2024 року. м. Львів.
Галицький районний суд міста Львова
головуючого судді Радченка В.Є.,
при секретарі судового засідання Штогрині В.-Н. Л.,
представника відповідача ОСОБА_1
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 08.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Згідно з позовної заяви просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує повністю та просить задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні клопотання про закриття провадження у справі підтримав з мотивів, наведених у ньому. Просив таке задовольнити та закрити провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника.
Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності представника позивача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.
Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами..
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 06.09.2023 року позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2684 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні) судового збору.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості та зобов`язання провести списання нарахованого простроченого боргу і прострочених процентів за кредитним договором відмовлено.
Постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року У задоволенні клопотання представника позивача АТ «Ідея Банк» Жовтонецького В.М. про закриття апеляційного провадження у справі № 461/3370/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Буковинського Тараса Йосиповича на рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року відмовити.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Буковинського Тараса Йосиповича задоволено частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 06 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину задоволено частково.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_2 за Угодою №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03 березня 2019 року, з часу укладення, зарахувавши сплачені ОСОБА_2 кошти, що спрямовані на погашення плати на комісію з обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу.

У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_3 1610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 40 копійок сплаченого судового збору.

Таким чином, Львівським апеляційним судом у цивільній справі №461/3370/23 (провадження №22-ц/811/3121/23) вже прийнято рішення за кредитним договором №С-001-0 від 03.03.2019, яким було повністю відмовлено Акціонерному товаристві «Ідея Банк» в стягненні боргу з ОСОБА_2 за Угодою №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03.03.2019 року.

Крім того, апеляційну скаргу ОСОБА_2 у цивільній справі №461/3370/23 також було задоволено частково та відмовлено, в тому числі, і в частковому стягненні заборгованості по кредитному договору №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03.03.2019 року у розмірі 24 317 грн. 93 коп., на що покликається Акціонерне товариством «Ідея Банк» у своїй позовній заяві.

Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2024 року у цивільній справі №461/3370/23 позивачу було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, зобов`язання провести списання нарахованого простроченого боргу і прострочених процентів за кредитним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2024 року у цивільній справі №461/3370/23 було відмовлено Акціонерному товаристві «Ідея Банк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на постанову Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів,застосування наслідків виконання нікчемного правочину, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості, зобов`язання провести списання нарахованого простроченого боргу і прострочених процентів за кредитним договором.

Відповідно до позовної заяви, яка надійшла на адресу Галицького районного суду м. Львова 06.08.2024 року, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03.03.2019 року у розмірі 24317,93 грн., а також судовий збір у розмірі 3028 грн.

08.08.2024 року ухвалою Галицького районного суду м. Львова відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом спору у цивільній справі №461/6414/24 є стягнення боргу з ОСОБА_2 за Угодою №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03.03.2019 року.

Водночас судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03.03.2019 року з ОСОБА_2 вже були предметом судового розгляду. Так як АТ «Ідея Банк» вже зверталося до суду 05.05.2023 року з вимогою про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03.03.2019 року.

Як вже було встановлено судом, постановою Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у цивільній справі №461/3370/23 (провадження №22-ц/811/3121/23) рішення Галицького районного суду м.Львова від 06.09.2023 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким повністю відмовлено Акціонерному товаристві «Ідея Банк» в стягненні боргу з ОСОБА_2 за Угодою №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03.03.2019 року.

Таким чином, станом на сьогодні вже існує рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, де Акціонерному товаристві було вже відмовлено повністю, на підставі постанови Львівського апеляційного суду від 26 березня 2024 року у цивільній справі №461/3370/23 (провадження №22-ц/811/3121/23) у стягненні заборгованості з ОСОБА_2 за Угодою №С-001-0 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки від 03.03.2019 року.

Під час розгляду цивільної справи № 640/7778/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (постанова від 22.05.2019) вказав, що закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права

Таким чином, після набрання рішенням законної сили у цивільній справі №461/3370/23 Акціонерне товариство «Ідея Банк», як сторона, що вже брала участь у справі, вже не може повторно знову заявляти в суді позовну вимогу про стягнення заборгованості за тим самим кредитним договором, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Тому суд приходить до переконання, що провадження по цій справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до абз. 5 п. 3.1 та п. 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року (Справа N 1-23/2009) конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).

В п. 28 постанови від 19 лютого 2020 року по справі №755/9215/15-ц Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

В п. 64 цієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено, що виходячи із конкретних обставин справи, адвокат самостійно визначається зі стратегією захисту інтересів свого клієнта та алгоритмом дій задля задоволення вимог останнього та найкращого його захисту.

У постанові Верховного суду від 02.12.2021 року у справі 280/5176/20 зазначено, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20).

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2024 між ОСОБА_2 та Адвокатським об`єднанням «Тараса Буковинського» укладено договір про надання правової допомоги №10-14/058/2024.

Відповідно до п. 4.2. вказаного договору гонорар адвоката за надання правової допомоги та представництво інтересів клієнта у суді є фіксованим та становить 2500 грн.

До матеріалів справи долучено ордер про надання правничої (правової) допомоги серія ВС № 1303400 від 14.08.2024.

Відповідно до остаточного розрахунку сум судових витрат та детального опису виконаних адвокатом робіт для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цивільній справі № 461/6414/24 такі становлять 2500 грн.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) передбачено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц (провадження №61-9880св18), прийшов до наступних висновків: «свобода договору не є абсолютною, вона обмежується законом і суттю договірних правовідносин, якою за договором про надання юридичних послуг у формі представництва у суді є забезпечення балансу приватних і публічних інтересів - права особи на кваліфіковану юридичну допомогу при розгляді її справи у суді (приватний інтерес) і незалежність та безсторонність судової влади при розгляді цивільних справ (публічний інтерес).

Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, у згаданих постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

При цьому слід відзначити, що чинний ЦПК встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Визначаючи розмір витрат, що підлягають стягненню, суд виходить з критеріїв наведених вище, а саме складності справи (справа про відшкодування шкоди за правилами спрощеного позовного провадження), часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги (участь у судових засіданнях та час витрачений на обґрунтування позиції сторони), обсягу наданих послуг та виконаних робіт (зміст та обсяг поданих до суду документів, обсяг робіт наведених у відповідному акті), ціни позову. Суд також враховує кількість, обсяг та зміст документів поданих суду сторонами, складність та категорію справи.

Враховуючи наведене, а також рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для справи, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу, який просить стягнути з відповідача на користь позивача адвокат в сумі 2500 грн. є співмірним із складністю справи; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому підлягає до стягнення з позивача на користь відповідача 2500 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором закрити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.

Повний текст судового рішення складено 13.09.2024 р.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко