Справа № 369/5775/24
Провадження № 2/369/5041/24
РІШЕННЯ

Іменем України

30.08.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Варваровій М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 в квітні 2024 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовною заявою до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний вище будинок був збудований ОСОБА_2 та введений в експлуатацію на підставі відповідних на той час дозвільних документів. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і на випадок своєї смерті залишив заповіт від 18.09.1992 року, яким все своє майно заповідав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Даний заповіт з моменту його посвідчення і по даний час не скасований та не оскаржений, а тому вважається чинним.

ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняв і помер у 2002 році. ОСОБА_3 , також, не встигла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки у встановлений законом 6-місячний строк не звернулась до нотаріуса із заявою про вступ у спадщину. Постановою державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Холодницької В.О. від 03 червня 2009 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла та не оформила свої спадкові права на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заповіту у зв`язку з чим, в подальшому вказаний будинок не може бути переданий у спадщину, хоча, позивачка ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_3 .

Разом з цим, позивачка з самого народження проживає за даною адресою, спочатку вона перебувала на вихованні та проживала разом із ОСОБА_2 та його дружиною, а після їх смерті проживає там зі своєю сім`єю з донькою та онуками, що підтверджується актом про фактичне місце проживання, витягом з реєстру територіальної громади про місце реєстрації та довідкою про зареєстрованих у житловому будинку. Крім проживання, позивачка самостійно здійснює утримання житлового будинку, сплачує комунальні послуги за нього та утримає будинок в належному стані, починаючи з 1995 року, що підтверджується відповідними квитанціями, а тому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю в порядку ст. 344 ЦК України.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 09.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А,Я. від 17.06.2024 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явився, представник позивача подала заяву у якій позовні вимоги підтримала повністю та просила проводити розгляд справи без участі позивача і її представника.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзив на позовну заяву до суду не подавав. Направив заяву про розгляд справи у їх відсутності.

Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.07.1978 року проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 15.01.2024 року, довідкою про зареєстрованих у житловому будинку, виданої виконавчим комітетом Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області за №39 від 15.01.2024 року, актом про фактичне місце проживання у житловому будинку від 15.01.2024 року.

Згідно будинкової книги, вказаний вище будинок був збудований ОСОБА_2 та введений в експлуатацію.

З матеріалів справи вбачається, що належність будинку ОСОБА_2 підтверджується, також, протоколом №5 від 14.04.1965 року про оформлення дозвільних документів на будівництво та наказом №79 по радгоспу «Хотівський» від 24.04.1965 року про видачу ОСОБА_2 документів на будівництво житлового будинку та технічним паспортом, виготовленим станом на 22.08.1996 року.

Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого 02.04.2024 року на замовлення ОСОБА_1 , житловий будинок є 1965 року побудови та має загальну площу 54,0 кв.м., з якої житлова площа становить 32,2 кв.м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Хотівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області 04.05.1995 року.

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишив заповіт від 18.09.1992 року, яким все своє майно заповідав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Даний заповіт з моменту його посвідчення і по даний час не скасований та не оскаржений, а тому вважається чинним.

ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняв, помер у 2002 році, що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлого ОСОБА_2 №311 за 2009 рік.

ОСОБА_3 не встигла прийняти спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки у встановлений законом 6-місячний строк не звернулась до нотаріуса із заявою про вступ у спадщину. Постановою державного нотаріуса Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Холодницької В.О. від 03 червня 2009 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10.01.2020 року та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 26.02.2014 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, однак, ОСОБА_1 не може вступити у право спадкування на вказаний спадковий будинок, оскільки у ОСОБА_3 за життя не виникло право власності на даний будинок.

Вказані вище обставини підтверджуються, також, і матеріалами цивільної справи №369/11798/23, з якої вбачається, що ОСОБА_3 не оформила свої спадкові права на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі заповіту, а тому і не маогла передати їх у спадщину своїм спадкоємцям.

Разом з цим, матеріалами справи беззаперечно підтверджується, що позивачка з 04.07.1978 року у спірному житловому будинку проживає зі своєю сім`єю з донькою та онуками. Крім проживання, позивачка самостійно здійснює утримання житлового будинку, сплачує комунальні послуги за нього та утримає будинок в належному стані, починаючи з 1995 року, що підтверджується відповідними квитанціями.

Статтями 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1 та 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №910/17274/17 (провадження №12-291гс18) від 14 травня 2019 року зазначила, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Таким чином, за змістом ч.1 ст. 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). (п. 14 Постанови)

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачка є відкритим користувачем спірного житлового будинку, зареєстрована там з 04.07.1978 року з дозволу власника будинку ОСОБА_2 , який помер але не зареєстрував своє право власності на нерухоме майно, а його спадкоємці не оформили свої спадкові права. Позивачка проживає в будинку, користується ним та утримує його самостійно з моменту смерті ОСОБА_2 , тобто з 1995 року .

Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, то у неї виникло право на звернення до суду із даним позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 15, 16, 328, 335, 344 ЦК України, керуючись ст. ст.12-13, 81, 83, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Інформація про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідач: Феодосіївська сільська рада Обухівського району Київської області, , місцезнаходження: Київська область, Обухівський район, с. Ходосівка, вул. Панаса Мирного, буд. 2.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Андрій ВОЛЧКО