Справа № 439/2302/23 Головуючий у 1 інстанції: Марків Т.А.
Провадження № 22-ц/811/2160/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Іванова О.О.

З участю: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача-адвоката Селяніна В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові цивільну справу №439/2302/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування,-про позбавлення батьківських прав

в с т а н о в и в :

23 листопада 2023 року (Дата надсилання позовної заяви поштовим відправленням) ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є їхньою спільною дитиною.

З часу народження дитини ОСОБА_2 участі у вихованні та догляді за сином не брав, жодного разу не спілкувався із сином та не бачив його.

Їхній син ОСОБА_3 повністю перебуває на її утриманні та забезпеченні.

Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 червня 2024 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Франківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування,- про позбавлення батьківських прав - відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини ОСОБА_3 .

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно не було взято до уваги її доводи, а також встановлені обставини. Відповідач з народження сина не виконує жодних батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я сина, фізичний, духовний і моральний розвиток, не цікавиться навчанням дитини, з народження сина жодного разу його не бачив і такого бажання не висловлював. На п`ятому місяці її вагітності, ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, залишивши її та виїхав в Польщу, де влаштував особисте життя. Відповідач жодного разу з того часу не цікавився перебігом вагітності, не телефонував, не приїжджав. Після народження дитини із полового будинку її з сином не забрав, при хрещенні сина не був присутній, жодного разу не бачив свого сина.

З 2016 року ОСОБА_2 проживає на території іншої держави, є громадянином Респібліки Польща та України.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 стверджував про наявність у нього поважних причин, які перешкоджають його зустрічі з дитиною, а саме: короновірусна хвороба Covid-19, а також війна. Зазначає, що на його утриманні є двоє дітей від шлюбу з новою дружиною та дитина нової дружини від попереднього шлюбу, яку він виховує з 5-ти річного віку, якій зараз виповнилося 13 років.

Їхній син ОСОБА_4 сприймає за батька зовсім іншого чоловіка з яким вона уклала шлюб.

ОСОБА_2 як не цікавився так і надалі не цікавиться сином після звернення її до суду з цим позовом, не вжив жодних заходів для налагодження контакту із дитиною.

Звертає увагу на висновки Верховного Суду висвітлені у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18, а саме, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкування з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за яких його участь у вихованні сина ОСОБА_4 відсутня, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України.

Просить скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 червня 2024 року та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

13 серпня 2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Селяніна Валерія Олександровича надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що оскаржуване рішення є законним та обгрунтованим. Відповідач ОСОБА_2 є громадянином Республіки Польща. Шлюб між ними не склався, тому ОСОБА_2 виїхав в Польщу, де залишився працювати лікарем. Свій батьківський обов`язок виконує шляхом сплати аліментів у розмірі більшому ніж присуджено судом. Перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_2 створює колишня дружина ОСОБА_1 . Звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, а саме, що факт заперечення заявником проти позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини».

Зазначає, що відношення до дитини відповідач визначить після ухвалення остаточного рішення в даній справі і тоді буде вживати відповідних заходів для зустрічі з сином ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 , як батько, ніколи свідомо і не свідомо не ухилявся від спілкування і піклування з дитиною, умисно чи неумисно не ухилявся від своїх батьківських обов`язків щодо сина, завжди цікавився його розвитком і сприяв у цьому, бачився і завжди шукав можливості бачитись із сином, незважаючи на поведінку позивача.

02.09.2024 року представник позивачки адвокат Гриневич М.М. надав суду відповідь на відзив.

У відповіді на відзив просить суд врахувати, що відповідач ОСОБА_2 свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків ще на п`ятому місяці вагітності дружини ОСОБА_1 . Протягом 7,5 років відповідач не бачив дитину, не спілкувався із сином, не цікавився його здоров`ям, не вітав із святами.

Відповідач, перебуваючи в Україні під час слухання справи у Бродівському районному суді, брав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, що підтверджує його нещирість слів по відношенню до дитини. Відношення відповідача ОСОБА_2 до дитини підтверджується його словами, що його участь у вихованні дитини буде залежати від остаточного рішення суду. Просить врахувати, що до дня подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав, відповідач не цікавився дитиною, його батьківські почуття або «гонор про людське око» проявилося після звернення позивачки в суд з позовом. Просить задоволити апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 та його представника-адвоката Селяніна В.О., вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 13 травня 2016 року до 24 лютого 2018 року ( 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 22 грудня 2016 року серія НОМЕР_1 , актовий запис № 3204 в Івано-Франківському міському відділі ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області (а.с.8).

Батьками малолітнього ОСОБА_5 є сторони по справі.

Дитина з часу народження проживає з матір`ю, позивачкою по справі ОСОБА_1 , перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, вихованням дитини, її розвитком та світосприйняттям займається мама.

Дитина проживає у повній сім`ї, оточена любов`ю та турботою родини, вважає своїм батьком ОСОБА_6 .

Відповідач по справі ОСОБА_2 залишив позивачку на п`ятому місяці вагітності, виїхав в Польщу, де має свою сім`ю, зокрема, двоє дітей та дитину дружини, яку виховує з п`ятирічного віку, тобто з 2016 року.

Відповідач ОСОБА_7 жодного разу не цікавився перебігом вагітності у своєї на той час дружини ОСОБА_8 , не забирав дружину з полового будинку, не був при хрещенні і, взагалі, до сьогоднішнього дня не бачив свого сина ОСОБА_4 .

Позивачка вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прописав, що з листування між сторонами встановлено, що відповідач проявляє помірний інтерес до життя та розвитку дитини.

З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.

У Висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради прописано, що враховуючи те, що батько малолітнього ОСОБА_9 ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина, беручи до уваги рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при Франківській РА ЛМР від 19.02.2024, протокол № 04, Франківська РА як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_9 відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.186).

Підставою для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав помірний інтерес відповідача ОСОБА_2 до дитини, що підтверджується перепискою, яка є в матеріалах справи. Однак, як вбачається з переписки, така розпочалася лише у 2020 році, коли позивачка ОСОБА_1 сама звернулася до відповідача про надання його згоди на реєстрацію дитини у іншому місці проживання та дозвіл на виїзд за кордон із дитиною. Тільки після цього, відповідач запитав як там малий, тобто навіть не зазначивши імені дитини. Вказане підтверджується поясненнями позивачки, цього не заперечив і відповідач. На цей час дитині вже було чотири роки. Як вбачається із доданої до матеріалів справи переписки, така тривала з листопада 2020 року по січень 2021 року, оскільки відповідач постійно щось уточнював, відтягував час, посилався на карантин, а пізніше на воєнні дії.

Перебуваючи в Україні під час слухання справи в суді першої інстанції, відповідач брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Щодо платіжних відомостей, які долучені до матеріалів справи, встановлено, що розмір аліментів відповідача для дитини ОСОБА_5 , 10.12.2016 року становить 1005 грн., які позивач сплачував періодично, допустив заборгованість, однак в подальшому погашав за 2-3 місяці. Вважає, що сплачувана ним сума на утримання дитини є досить вагомою, а тому є всі підстави вважати, що він є добрим батьком та матеріально утримує дитину, що суд першої інстанції взяв до уваги як належний доказ, що заперечує у своїх поясненнях позивачка.

Згідно перевірених даних Органом опіки та піклування Франківської РА ЛМР, які відображені у Висновку від 26.02.2024 року № 260001-вих-24332 встановлено, що відповідно до Довідки ФОП « ОСОБА_10 », ОСОБА_3 , 2016 р.н. з листопада 2022 по червень 2023 року отримував послуги з дошкільної підготовки. За час відвідування занять до закладу дитину приводила та забирала матір, яка постійно цікавилася успіхами сина, враховувала рекомендації педагогів. З батьком ОСОБА_4 ніхто з персоналу не знайомий, не спілкувався та не бачив.

Відповідно до Довідки керівника ліцею «Європейський» ЛМР від 10.11.2023 №199, навчанням та вихованням ОСОБА_5 займається мати- ОСОБА_1 .

Відповідно до Довідки від 14.11.2023 громадської організації «Львівська обласна молодіжна громадська організація «Сінкікай» ОСОБА_1 сплачує місячні членські внески та забезпечує участь сина у тренуваннях.

Згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №17, виданої ТзОВ «Нова поліклініка «Захід» профілактикою та лікуванням ОСОБА_3 займається матір- ОСОБА_1 .. Батько здоров`ям дитини не цікавиться.

Зазначеним вище підтверджується, що відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, жодних передбачених законом заходів для участі у вихованні дитини не вживав. В суді апеляційної інстанції пояснив, що його участь у вихованні дитини буде залежати від того, яке остаточне рішення суду буде, не враховуючи, що рішення суду залежить від наданих ним доказів участі у вихованні, утриманні дитини.

У постанові Верховного Суду від 08.12.2021 року у справі № 311/563/20 зазначено «Усі встановлені судами обставини справи дають ґрунтовні підстави для висновку, що відповідач, починаючи з моменту народження дитини, проживав окремо від неї, не виконував своїх батьківських обов`язків з його вихованням протягом 16 років, не спілкувався з сином, не звертався до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто батько самоусунувся (ухилився) від виховання сина, не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, що позбавляє відповідача можливості підставно заперечувати проти задоволення позову.

У цій справі встановлено, що відповідач з 2016 року проживає на території іншої держави, є громадянином Республіки Польща. Відповідач не має можливості приділяти достатньо часу дитині від першого шлюбу, його вихованню, оскільки віддаленість місця проживання, зайнятість у відповідальній роботі, нова сім`я, де є троє дітей, інший менталітет та умови життя, не сприяють цьому. Причини невиконання батьківських обов`язків пояснює лише починаючи з 2020 року, коли почався Ковід-19, в подальшому війна з росією.

Суд зазначає, що для налагодження контакту з дитиною, якій скоро вісім років та яка ніколи не бачила його як батька, потрібний особливий підхід без психологічного травмування сина через органи опіки та піклування, роботи з психологом, чого відповідач не старається досягнути.

У постанові Верховного Суду у справі №520/8264/19 прописано: відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Аналогічне релевантне із позицією та бездіяльністю відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Найважливішим обов`язком батьків є належне виховання дітей. Батьки повинні піклуватися про фізичний розвиток дітей, їхнє навчання та підготовку до суспільно-корисної праці.

Обов`язки батьків прописані у статті 150 СК України.

Законом України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Виходячи з інтересів дитини, апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 протягом тривалого часу, з 2016 року до цього часу, не підтримував жодних стосунків з дитиною, не цікавився життям сина, самоусунувся від виховання своїх батьківських обов`язків, не мав наміру налагодити родинні відносини із братами чи сестрами сина від другого шлюбу, відтак колегія суддів вважає, що до відповідача слід застосувати крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, оскільки останній свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Доказів чинення відповідачу перешкод у вихованні та спілкуванні із сином не надано, як і не надано доказів звернення у відповідні органи про визначення порядку участі у вихованні дитини. Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 21.07.2021року у справі № 202/7712/18.

За змістом п.1,2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 встановлено, що лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Враховуючи встановлені у справі обставини, виходячи із найкращих інтересів дитини, а також те, що відповідач не виконував своїх батьківських обов`язків з моменту народження дитини, та не тільки, але і морально, психологічно не підтримував дружину з п`ятимісячного строку вагітності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав.

ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» заява № 70879/11, встановивши відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції ( право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конституцією.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення у справі рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1п.п.3,4 т.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

При ухваленні рішення суд проводить розподіл судових витрат між сторонами відповідно до ст..141 ЦПК.

У разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача ( ч.1 ст.141 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 18 червня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати по справі в сумі 2684,60 грн. (Дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн.. 60 коп.) по оплаті судового збору за позовну заяву та апеляційну скаргу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк