ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6645/24 Справа № 212/6451/23 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Остапенко В.О.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/6451/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про перерахунок розміру заборгованості по аліментам, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Ваврушак Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про перерахунок розміру заборгованості по аліментам.

В обґрунтування позову зазначив, що з 26 лютого 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 11 жовтня 2017 року за рішенням суду було розірвано. Від спільного подружнього життя сторони мають двох доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2007 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи стягнення з 31 липня 2007 року до виповнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06 липня 2017 року до повноліття дитини. На виконання рішень суду видані виконавчі листи, відкриті виконавчі провадження та з позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у загальному розмірі 5/12 частин усіх видів його заробітку. Під час спільного проживання з відповідачем однією сім`єю стягнення аліментів не мало істотного значення. Однак, у подальшому відповідач звернулась до виконавчої служби із заявами про стягнення з позивача заборгованості по сплаті аліментів у період з 01.04.2021 року та з 01.07.2017 року, що порушує права та законні інтереси останнього, оскільки у період з 11 жовтня 2017 року, а саме після розлучення, і по вересень 2021 року сторони вели спільне господарство, позивач приймав безпосередню участь у вихованні та утриманні дітей.

Після уточнення позовних вимог просив зменшити розмір заборгованості по аліментам, утримуваних за ВП №68730520 та ВП №68730728, встановити 01 жовтня 2021 року датою для початку нарахування аліментів. Зобов`язати Покровський ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Покровський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про перерахунок розміру заборгованості по аліментам в повному обсягу.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що виконавчі листи №2/4881/07 від 25.11.2008р. та № 212/4028/17, 2/212/2333/17 від 17.02.2022р. до Покровського ВДВС було подано ОСОБА_2 лише 22.02.2022р.

Судом проігноровано факт того, що до вересня 2021 року включно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, вели спільне господарство та разом виховували дітей. Подача ОСОБА_2 до Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяв про стягнення заборгованості за виконавчим провадженням №68730520 з 01.04.2021 року, а за виконавчим провадженням №68730728 з 01.07.2017 року порушує права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1 оскільки вимоги є завищеними та такими, що не відповідають нормам чинного в Україні законодавства.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2006 року між сторонами у справі був зареєстрований шлюб, який розірвано 11 жовтня 2017 року. Від шлюбу у сторін є двоє дітей, а саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07 вересня 2007 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 31 липня 2007 року до виповнення повноліття дитини (а.с.40).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на утримання однієї неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини зі всіх видів заробітної плати (доходу), але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь ОСОБА_2 щомісячно, починаючи стягнення з 06 липня 2017 року, до повноліття дитини (а.с.34, 35).

Як вбачається з копій довідок, виданих 21 листопада 2023 року №4060/2979 та №4060/2980 військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 11 березня 2022 року проходить військову службу та з його грошового забезпечення утримуються аліменти за двома виконавчими листами (а.с.68, 69).

Відповідно до копії відповіді на запит від 14.04.2023 № 0436-2023-0001594 за Формою №25ДР, наданої Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області, у період з січня 2020 року по грудень 2021 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 , починаючи з березня 2022 року у нього наявні доходи виплата військовослужбовцям (а.с.80, 81).

З Автоматизованої системи виконавчих проваджень, що є у відкритому доступі, ВП №68730520 та ВП №68730728 відкриті 22.02.2022 і перебувають у провадженні Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Згідно довідок Покровського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) №18781 - №18782 від 25.09.2023 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у ВП №68730728 по виконанню рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 08 серпня 2017 року станом з 22.02.2022р. на 01.09.2023р. 168690,83 грн.; у ВП №68730520 по виконанню рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 07 вересня 2007 року станом з 22.02.2022р. по 01.09.2023р. 107569,99 грн. (а.с.102-106).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для зменшення заборгованості по аліментам з підстав проживання однією сім`ю.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 381/1553/19-ц.

Отже, суд може, за передбачених статтею 197 СК України умов, повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. З аналізу даної норми слідує, що істотними обставинами, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами згідно з ч.2 ст.197 СК України, можуть бути лише ті, які стали причиною (однією з причин) виникнення такої заборгованості. Інші обставини, які не мають жодного відношення до виникнення заборгованості за аліментами, не можуть бути підставою для зменшення розміру такої заборгованості.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на тривале неподання відповідачем виконавчого листа до виконавчої служби, а також те, що після ухвалення рішень суду про стягнення аліментів на утримання доньок, він та відповідач проживали разом однією сім`ю до 01 жовтня 2021 року і тому саме з цього дня він має обов`язок щодо сплати аліментів на дітей за двома рішеннями.

Відповідно до ч.1 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Пред`явлення до виконання виконавчого листа про стягнення аліментів ОСОБА_2 через довготривалий період після ухвалення рішення та нарахування заборгованості за аліментами за минулий період не суперечить вимогам закону, при цьому позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження добровільного виконання ним судового рішення, сплати аліментів на користь відповідача, або доказів на підтвердження перебування на його утриманні неповнолітніх дітей у цей період.

Надані позивачем ксерокопія протоколу судового засідання від 20.06.2023 року зі справи №212/1013/23, 2/212/822/23 та диск із записом судового засідання (а.с.14-16), не є доказом спільного проживання сторін та перебування відповідача разом з дітьми на його утриманні, оскільки в даному випадку, вказані представником позивача обставини не встановленні судовим рішенням.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: