Провадження № 22-ц/812/1179/24

П О С Т А Н О В А

іменем України

09 вересня 2024 року м. Миколаїв

справа №473/2574/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , та представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Могилою Сергієм Миколайовичем,

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалене 20 травня 2024 року під головуванням судді Лузан Л.В. в приміщенні цього ж суду, повний текст судового рішення складений 29 травня 2024 року, у цивільній справі

за позовом

ОСОБА_3 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

та зустрічним позовом

Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, повернення земельної ділянки,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У травні 2023 року ОСОБА_3 , через свого представника ОСОБА_4 , звернувся з позовом до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач зазначав, що 29 грудня 2012 року між ним та Вознесенською районною державною адміністрацією укладено договір оренди земельної ділянки площею 31,0050 га, розташованої в межах території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району, з цільовим призначеннням для сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер :04:000:0348, строком на 49 років, про що в Державному реєстрі земель вчинений запис за №0827.

10 квітня 2023 року він звернувся до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, як розпорядника земель в межах Прибужанівської об`єднаної територіальної громади, з заявою про зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0348, визначивши цільове призначення вказаної ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

26 квітня 2023 року вказане питання розглядалося на засіданні постійної комісії з питань земельних відносин, будівництва, архітектури, просторового планування, природних ресурсів та екології Прибужанівської сільської ради Вознесенського району, на якому комісія рекомендувала раді відмовити в зміні цільового призначення земельної ділянки та розірвати договір оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року в зв`язку з її використанням орендарем не за цільовим призначенням.

Рішенням Прибужанівської сільської ради Вознесенського району від 28 квітня 2023 року №10 позивачу відмовлено в зміні цільового призначення земельної ділянки та прийнято рішення розірвати договір оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Вознесенською районною державною адміністрацією, у зв`язку з її використанням орендарем не за цільовим призначенням.

Позивач зазначав, що факти використання в 2019 та в 2023 роках оспорюваної земельної ділянки не за цільовим призначенням не відповідають дійсності та жодним чином не підтверджені, оскільки з початку оренди ОСОБА_3 земельної ділянки вона жодного разу не розорювалась та не за цільовим призначенням не використовувалась.

Навпаки, у 2019 році ОСОБА_3 було проведено поверхневу обробку землі дисковою бороною глибиною до 5 см та посіяно багаторічні трави Костриця лучна, яка використовується для сінокосіння. У 2022 році ним також було проведено поверхневу обробку землі та підготовлено землю для посіву багаторічних трав, а вже коли Прибужанівська сільська рада стала вимагати підвищення орендної плати, то було прийнято рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Посилаючись на те, що рішення Прибужанівської сільської ради Вознесенського району від 28 квітня 2023 року №10 в частині відмови у зміні цільового призначення земельної ділянки є необґрунтованим (відсутнє будь-яке його обґрунтування), а в частині розірвання договору оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року є безпідставним, оскільки земельна ділянка використовувалася орендарем за цільовим призначенням, ОСОБА_3 просив суд визнати незаконним та скасувати оскаржуване рішення, а також зобов`язати відповідача повторно розглянути на сесії заяву позивача про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки.

В червні 2023 року Прибужанівська сільська рада Вознесенського району звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору оренди, повернення земельної ділянки.

Позивач за зустрічним позовом зазначав, що у квітні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Прибужанівської сільської ради із заявою, в якій просив винести на сесію та змінити цільове призначення спірної земельної ділянки, з сінокосіння та випасання худоби на ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У зв`язку із заявою ОСОБА_3 та з метою з`ясування стану земельної ділянки та наявності підстав для зміни цільового призначення земельної ділянки, комісією була обстежена спірна земельна ділянка. На засіданні комісії було рекомендовано відмовити в зміні цільового призначення та розірвати договір оренди у зв`язку із встановленими фактами нецільового використання земельної ділянки, її розорюванням та використанням орендарем як орні землі.

Посилаючись на те, що земельна ділянка, яка надана в оренду для сінокосіння і випасання худоби, використовується ОСОБА_3 для вирощування сільськогосподарських культур, порушення права комунальної власності внаслідок використання ОСОБА_3 переданої йому в оренду земельної ділянки не за цільовим призначенням, Прибужанівська сільська рада просила зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, позови об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Постановлено розірвати договір оренди землі від 29 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_3 та Вознесенською районною державною адміністрацією стосовно земельної ділянки площею 31,0050 га, розташованої в межах території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для сінокосіння і випасання худоби, кадастровий номер :04:000:0348.

Зобов`язано ОСОБА_3 повернути Прибужанівській сільській раді Вознесенського району Миколаївській області земельну ділянку площею 31,0050 га, кадастровий номер :04:000:0348.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_3 , без погодження з орендодавцем, фактично змінив вид використання сільськогосподарських земель, тим самим порушив вимоги раціонального землекористування та одного з основних принципів державної політики у сфері охорони земель, передбаченого статтею 3 Закону України «Про охорону земель» - забезпечення охорони земель, як основного національного багатства Українського народу.

Таким чином, оскільки встановлено факт використання позивачем орендованої ним земельної ділянки не за видом її цільового використання, чим останнім істотно порушені умови укладеного договору оренди, наявні підстави для задоволення зустрічного позову щодо розірвання договору оренди землі від 29 грудня 2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та Вознесенською районною державною адміністрацією стосовно спірної земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_3 адвокат Могила С.М., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, внаслідок неналежного дослідження та оцінки зібраних доказів судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його первісний позов, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Апелянт зазначав, що факт використання земельної ділянки не за цільовим призначенням не відповідає дійсності та жодним чином не підтверджений, оскільки з початку оренди позивачем жодного разу земельна ділянка не розорювалася та не за цільовим призначенням не використовувалася.

Також апелянт зазначав, що Вознесенська місцева прокуратура в рамках кримінального провадження неодноразово проводила огляди вказаної земельної ділянки. На його думку, якби були підстави для реагування, в тому числі ініціювання розірвання договору з позивачем, на підставі вказаних матеріалів, то місцева прокуратура або безпосередньо власник земельної ділянки мали би звернутися з відповідним позовом до суду. Вказане залишилося поза увагою суду.

Крім того, підстав для проведення вказаного огляду протокол не містить, також не містить даних про особу, що проводила огляд, а лише підпис відповідної особи з зазначенням посади. Також протокол не містить даних про засоби, якими проводилося вимірювання відстані; точну адресу населеного пункту, поряд з яким розташована ділянка; точне розташування земельної ділянки; належність оглянутої ділянки. До огляду не залучався позивач, не проводилися слідчі експерименти, заміри, не відбиралися відповідні зразки та не проводилися їх експертні дослідження. Зі змісту протоколу не можливо встановити на підставі яких відомостей були зроблені висновки про обробіток земельної ділянки взагалі; належність залишків кукурудзи до 2021-22 року зокрема; належність сходів до озимих культур та їх культивації; про які такі особливості обробітку йде мова в протоколі та на підставі яких відомостей зроблені висновки про підготовку до засівання земельної ділянки соняшником чи іншими ярими культурами.

Апелянт зазначає, що 19 квітня 2023 року комісією складений акт обстеження земельної ділянки. В ході обстеження використовувався смартфон та GPS прилади, при цьому встановлено, що земельна ділянка оброблена дисковим плугом та закультивована. Однак на підставі яких відомостей комісія дійшла такого висновку обстеження не містить, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Крім того, апелянт зазначає, що відповідачем пропущений строк на подачу відзиву на позовну заяву та підстави для його поновлення були відсутні, а також зустрічну позовну заяву подано з пропуском строку. Зазначає, що відповідач звернувся із зустрічним позовом із порушенням встановленого строку позовної давності, що залишилося поза увагою суду.

Апелянт вказує, що постановою дізнавача СД Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 14 листопада 2023 року кримінальне провадження № 0000007 від 19 січня 2023 року закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 КК України. Прийняте рішення дізнавач обґрунтовував в тому числі тим, що факт зниження та втрати родючості ґрунту не встановлений.

Наявними у справі доказами, а саме постановами про закриття кримінального провадження, актом обстеження земельної ділянки від 19 квітня 2023 року, фото-, відеоматеріалами до нього не підтверджується систематичність обробітку позивачем земельної ділянки і використання під посіви сільськогосподарських культур взагалі в розумінні статті 76 ЦПК України або не відповідають вимогам встановленим статтями 78-80 ЦПК України.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу від представника Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2024 року без змін.

Представник у відзиві зазначала, що до повноважень сільської ради не належить зміна цільового призначення земельних ділянок. Рада може надати дозвіл на розробку відповідного проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення та/або затвердити проект землеустрою про зміну цільового призначення, але лише у випадках, передбачених законом. Разом з тим, позивач не звертався до сільської ради з заявою про надання йому дозволу на розроблення такого проекту землеустрою або затвердження такого проекту землеустрою.

Зазначає, що станом на час формування ділянки та надання її в оренду позивачу було визначено, що вона відноситься до земель сільськогосподарського призначення та має вид цільового використання для сінокосіння та випасання худоби.

В пункті 19 договору оренди вказано, що інші умови передачі земельної ділянки в оренду заборона зміни цільового призначення земельної ділянки. Що, на думку орендодавця, вказує також на заборону зміни виду використання земельної ділянки в межах однієї категорії використання земельної ділянки. Зміни до договору оренди не були внесені та позивач не просив змінити умови договору оренди.

Вказує, що оскільки спірна земельна ділянка перебуває у комунальній власності, то зміна її цільового призначення могла б відбуватися з розробленням проекту землеустрою, на підставі якого були б внесені відповідні відомості про зміну виду використання до Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки. Позивач не звертався до відповідача з заявою про надання йому як користувачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Також він не висловлював свою позицію щодо готовності замовити розроблення такого проекту землеустрою на підставі рішення відповідача про це. В заяві ставилася лише вимога щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, однак відповідач без розробленого проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення, який би пройшов відповідну процедуру погодження не може цього зробити.

За такого відповідач не мав повноважень на підставі заяви позивача прийняти рішення про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки. Зобов`язання його повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про зміну цільового призначення призведе до прийняття аналогічного рішення про відмову в зміні цільового призначення. Тому посилання апелянта на те, що рада не обґрунтувала своє рішення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки спростовується вищевказаним.

Також зазначає, що чинним законодавством не передбачено передання в оренду фізичним особам земельних ділянок за видом використання для ведення товарного сільськогосподарського товариства. Такі земельні ділянки набуваються виключно юридичними особами або членами таких юридичних осіб.

Вказує, що Прибужанівською сільською радою поза розумним сумнівом доведений факт нецільового використання ОСОБА_3 як орендатором спірної земельної ділянки, що порушує права та інтереси Прибужанівської територіальної громади, а саме порушує вимоги раціонального землекористування, істотно погіршує якість землі та призводить знищення пасовищ, приведення земельної ділянки у непридатний для використання за призначенням стан, стримує економічний розвиток громади у зв`язку із недотриманням грошових коштів за оренду землі. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором оренди позивач порушив норми законодавства та умови договору оренди землі. Обставини, які б перешкоджали чи унеможливлювали виконання позивачем умов договору оренди земельної ділянки відсутні, що свідчить про недобросовісне виконання відповідачем своїх зобов`язань згідно з договором оренди землі щодо її цільового використання.

2. Мотивувальна частина

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року між ОСОБА_3 та Вознесенською районною державною адміністрацією був укладений договір оренди земельної ділянки площею 31,0050 га, розташованої в межах території Тімірязєвської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, кадастровий номер :04:000:0348, строком на 49 років з правом пролонгації, визначено вид цільового призначення земельної ділянки для сінокосіння і випасання худоби.

В подальшому, в порядку виконання розпорядження КМУ від 31 січня 2018 року за № 60 «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» вищевказана земельна ділянка була передана в комунальну власність. Право власності на спірну земельну ділянку з 16 квітня 2019 року було зареєстровано за Прибужанівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області.

10 квітня 2023 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діяв ОСОБА_5 (уповноважений на представництво інтересів позивача довіреністю, яка посвідчена 03 квітня 2023 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Франкевич І.М.), звернувся до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, в якій просив змінити цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0348, а саме з «сінокосіння і випасання худоби» на «ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

19 квітня 2023 року спеціалістом-землевпорядником Прибужанівської сільської ради Бабієм О.П, старостою Тімірязєвського старостинського округу Прибужанівської сільської ради Гайдай Г.В., інженерами-землевпорядниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було проведено обстеження вищевказаної земельної ділянки з застосуванням GPS приладів, смартфону Xiaomi Redmi 9С NFS. Обстеження було проведено в присутності представника позивача ОСОБА_5 . За наслідками обстеження був складений акт від 19 квітня 2023 року, акт виносу меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), здійснювалися відео-, фотофіксація.

При обстеженні було встановлено, що частина земельної ділянки площею 0,1855 га (на акті виносу меж земельної ділянки в натурі позначена зеленим кольором) - пасовища, частина земельної ділянки площею 0,1859 га (на акті виносу меж земельної ділянки в натурі позначена синім кольором) самовільно захоплена, частина земельної ділянки площею 31,0050 га (на акті виносу меж земельної ділянки в натурі позначена білим кольором) оброблена дисковим плугом, закультивована.

26 квітня 2023 року відбулося засідання постійної комісії з питань земельних відносин, будівництва, архітектури, просторового планування, природних ресурсів та екології Прибужанівської сільської ради Вознесенського району з розгляду заяви ОСОБА_3 щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. На засіданні комісії був присутній представник позивача Феняк С.П. Комісія, розглянувши матеріали щодо стану земельної ділянки, в тому числі акт обстеження земельної ділянки з додатками до нього, дослідивши положення діючого законодавства щодо спірного питання, рекомендувала відмовити в зміні цільового призначення земельної ділянки (в зв`язку з відсутністю правових підстав), розірвати договір оренди земельної ділянки від 29 грудня 2012 року (в зв`язку з використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням).

28 квітня 2023 року на засіданні XXIV (позачергова) сесії VIII скликання Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області було розглянуто заяву ОСОБА_3 (подана в його інтересах представником ОСОБА_5 ) від 10 квітня 2023 року щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та прийнято рішення про відмову в її задоволенні (з огляду на відсутність законних підстав), а також розірвання договору оренди спірної земельної ділянки (в зв`язку з її використанням орендарем не за цільовим призначенням). На засіданні був присутній представник позивача адвокат Сторчак П.О.

Крім того, судом встановлено, що 12 червня 2019 року було відкрите кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000032 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 254 КК України, за фактом безгосподарського використання земель, що спричинило тривале зниження або втрату їх родючості.

Під час досудового розслідування на підставі проведених 12 червня та 16 липня 2019 року оглядів місця події було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :04:00:348, загальною площею 31,005 га, яка перебуває в оренді у ОСОБА_3 для сінокосіння, перебуває в стані нецільового призначення, так як наявні сліди розорення та засіяння рослинами пшениці. Розорення пасовища вказаної земельної ділянки не знизило та не втратило родючість даного ґрунту, а також не вивело із сільськогосподарського обробітку землі та не призвело до інших негативних наслідків, які несуть в собі суспільну небезпечність.

З метою вжиття заходів представницького характеру та підтвердження належними доказами факту нецільового використання ОСОБА_3 земельної ділянки наданої для сінокосіння та випасання худоби, Вознесенською місцевою прокуратурою на адресу ГУ ДГК в Миколаївській області 06 січня 2020 року скеровано листа про вжиття заходів реагування.

Постановою дізнавача СД Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області від 28 червня 2022 року вказане кримінальне провадження закрите, у зв`язку із відсутністю складів кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 КК України.

Підставою для закриття кримінального провадження зазначено, що за вчинене на ОСОБА_3 складено адміністративний протокол та на теперішній час перевірка триває, що виключає можливість притягнення вказаної особи до кримінальної відповідальності. Крім того, не підтверджуються обставини безгосподарського використання земель, що спричинило тривале зниження або втрату їх родючості, що виключає можливість притягнення будь-якої особи до кримінальної відповідальності.

Крім того, 19 січня 2023 року було відкрите кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0000007 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 254 КК України.

18 січня 2023 року прокурором під час проведення огляду місця події встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває в стані нецільового призначення, так як наявні сліди розорення сільськогосподарською технікою та на землі залишені залишки сільськогосподарської культури кукурудзи та озимих культур.

Крім того, в межах провадження встановлено, що з 2016 року, коли землі, які перебували у комунальній власності на території громади перейшли до контролю Прибужанівської сільської ради, то постійно здійснювалися перевірки контролюючими органами по спірній земельній ділянці. Орендар ОСОБА_3 до ради ніколи не звертався. При виїзді до його батька ОСОБА_8 , стало відомо, що його син ОСОБА_9 постійно проживає у м. Рівне та особисто землею не займається. Як йому відомо, вказаною землею займається ФГ «Ферон», голова якого ОСОБА_5 .

Перевіркою встановлено, що дійсно на початку 2023 року мав місце факт розорення спірної земельної ділянки (пасовища), однак підтвердити, що у зв`язку із цим розоренням наявний факт зниження та втрати родючості даного ґрунту, під час досудового розслідування не представилось можливим, оскільки при укладанні договору оренди землі не було укладено агрохімічний паспорт, яким фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення, а також не представилось можливим здійснити та провести перевірку управління з контролю за використанням та охороною земель щодо дотримання земельного законодавства та складення відповідних актів обстеження земельної ділянки та провести за ними розрахунку розміру шкоди відповідно до Методики, оскільки із 2022 року не проводяться, на підставі постанови КМУ № 303 від 13 березня 2022 року, у зв`язку із військовою агресію РФ та введенням воєнного стану в Україні, що унеможливлює реалізацію повноважень вище вказаних органів для здійснення перевірок, а тому кримінальне провадження було закрите, у зв`язку із відсутністю складів кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 254 КК України.

Позиція апеляційного суду

Щодо позову ОСОБА_3 до Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

У спірних правовідносинах за позовом ОСОБА_3 предметом доказування є наявність або відсутність встановлення факту порушення рішенням позачергової сесії VIII скликання Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 28 квітня 2023 року «Про відмову у зміні цільового призначення земельної ділянки та розірвання договору оренди землі…» прав позивача як орендаря земельної ділянки.

Згідно із частиною першою статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Частиною другою статті 4 Земельного кодексу України визначено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно із частинами першою, другою статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення (стаття 1 Закону України "Про землеустрій).

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим (частина 3 статті 19 ЗК України).

Відповідно до статті 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Згідно із частинами першою, другою статті 20 ЗК України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення.

Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу.

За цільовим призначенням землі України поділяються на категорії. Однією з таких категорій є землі сільськогосподарського призначення.

Землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі під об`єктами виробництва біометану, які є складовими комплексів з виробництва, переробки та зберігання сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо) (частини 1,2 статті 22 ЗК України).

Згідно зі статтею 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Статтею 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 червня 2021 року у справі № 925/929/19 зазначила, що користувачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення повинні використовувати такі земельні ділянки відповідно до того виду використання, за яким ці земельні ділянки були передані їм власником.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідності до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу (частина перша статті 124 ЗК України).

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанцій, земельна ділянка, яка передана позивачу ОСОБА_3 в оренду, має цільове призначення - для сінокосіння та випасання худоби.

Згідно із статтею 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно договору оренди.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було відмовлено в зміні цільового призначення земельної ділянки у зв`язку із відсутністю підстав для зміни цільового призначення земельної ділянки, наявність нецільового використання земельної ділянки, розоренням земельної ділянки та використання її як орної землі.

Установивши, що ОСОБА_3 не надав належних доказів на підтвердження того, що внаслідок прийняття рішення про відмову йому у зміні цільового використання земельної ділянки, наданої йому в оренду строком на 49 років для сінокосіння та випасання худоби, відповідачем були порушені його права як орендаря земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 .

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим, позивач ОСОБА_3 не надав суду першої інстанції докази, які б підтверджували необхідність та можливість зміни цільового призначення спірної земельної ділянки.

Не зазначив таких доказів ОСОБА_3 і в апеляційній скарзі.

Щодо зустрічного позову Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області до ОСОБА_3 .

Предметом доказування по зустрічному позову є наявність підстав для розірвання договору оренди землі від 19 вересня 2012 року, укладений між Вознесенською районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями статті 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням (стаття 141 ЗК України).

Такі ж умовим розірвання договору у випадку нецільового використання спірної земельної ділянки сторони передбачили у пункті 38 Договору.

Згідно із статтею 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічних позовних вимог суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, обґрунтовано виходив із того, що відповідач за зустрічним позовом використовував орендовану земельну ділянку не за цільовим призначенням, тобто замість сінокосіння та випасання худоби використовував земельну ділянку для вирощування зернових культур, фактично здійснюючи ведення товарного сільськогосподарського виробництва, чим істотно порушив умови договору оренди землі, укладеного 29 грудня 2012 року з Вознесенською районною державною адміністрацією, що є підставою для задоволення позовних вимог Прибужанівської сільської ради про дострокове розірвання вказаного договору оренди землі з поверненням земельної ділянки орендодавцю сільській раді.

Вказаний висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 473/4413/17 (провадження 61-40320св18), від 22 січня 2020 року у справі № 468/1498/17-ц (провадження № 61-36544св18), від 06 квітня 2020 року у справі № 707/658/17 (провадження № 61-17009св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 467/1504/17 (провадження № 61-40762св18), від 08 листопада 2021 року у справі № 235/4727/19.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту нецільового використання ОСОБА_3 спірної земельної ділянки спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

Зокрема, зазначеними вище постановами слідчих встановлені обставини використання спірної земельної ділянки не за її цільовим призначенням.

Посилання апелянта на незаконність проведених слідчих дій в рамках відкритих кримінальних проваджень та проведення їх із порушенням кримінального процесуального законодавства, не можуть бути достатніми підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки ОСОБА_3 вказані постанови слідчих не оскаржував, а у апеляційного суду відсутні повноваження перевіряти законність та обґрунтованість прийнятих процесуальних рішень слідчого органу на відповідність їх КПК України.

Щодо строків позовної давності.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову ОСОБА_3 у задоволенні його заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, виходячи при цьому з мотивів, що обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням відповідно до умов договору оренди землі та вимог земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі. Використання відповідачем земельної ділянки всупереч її цільовому призначенню - це протиправні дії, які тривають у часі, існують на момент звернення позивача до суду та ухвалення рішення судом першої інстанції.

Отже, протягом строку дії договору оренди землі орендодавець не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути нецільове використання земельної ділянки, зокрема і шляхом розірвання договору оренди землі. Такий позов може бути пред`явлений протягом всього строку дії договору (та існування обумовленого таким договором обов`язку виконувати зобов`язання щодо цільового використання земельної ділянки).

При цьому суд першої інстанції, з урахуванням вказаних обставин справи, правильно посилався на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 922/3166/20, оскільки цей висновок є релевантним.

Зокрема, предметом спору у цій справі є вимоги позивача про розірвання договору оренди, у зв`язку із її використанням не за цільовим призначенням.

Тому посилання апелянта на те, що висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02 листопада 2022 року у справі № 922/3166/20, є нерелевантними для обставин цієї справи, є необґрунтованими.

Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічних позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення суду підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Могилою Сергієм Миколайовичем, залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
СуддіТ.Б. Кушнірова

Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складене 16 вересня 2024 року.