Справа № 522/5867/24
Провадження № 2/522/6548/24
УХВАЛАd81yCoppUllcmd81yCoppUllcm

17 вересня 2024 року м. Одесаd81yCoppUllcm

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючому у справі судді Федчишеній Т. Ю., -

ВСТАНОВИЛА:

16.04.2024 ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в особі Офісу Генерального прокурора, в особі Головного управління Національної поліції України в Луганській області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.04.2024 матеріали указаної позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Постановою Одеського апеляційного суду від 23.07.2024 ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року скасовано, справу направлено до Приморського районного суду м. Одеси для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Федчишеній Т. Ю.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в особі Офісу Генерального прокурора, в особі Головного управління Національної поліції України в Луганській області про відшкодування моральної шкоди, визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 26 вересня 2024 року о 10 год. 30 хв.

13.09.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Федчишеній Т. Ю.

Заява отримана суддею 16.09.2024.

Указана заява обґрунтована тим, що направляючи справу на розгляд з підсудністю до Печерського районного суду м. Києва, суддя мотивувала своє рішення відсутністю у суду можливістю вчинення дій щодо самостійного встановлення зареєстрованого місця проживання позивача.

Позивач вважає, що це не відповідає дійсності з огляду на положення ч. 8 ст. 187 ЦПК України, яка передбачає, що суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Указує, що у зв'язку з викладеними обставинами ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на ухвалу суду та постановою Одеського апеляційного суду від 23.07.2024 ухвалу суду скасовано й направлено справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Вважає, що викладені вище дії судді свідчать про її беззаперечну упередженість, а для зовнішнього спостерігача може здатися спробою ухилення від розгляду справи.

Статтею 40 ЦПК України визначено порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За правилами ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 39 ЦПК України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Розглядаючи заяву про відвід, суддя має враховувати, що для відводу судді заявнику необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість судді. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про відвід судді Федчишеній Т. Ю. слідує, що обставини, на які він посилається як на підставу для відводу судді, фактично зводяться до його незгоди з процесуальною діяльністю судді та прийнятим суддею процесуальним рішенням у цій справі, що не може бути підставою для відводу відповідно до вищенаведених норм права.

Більше того, зі змісту постанови суду апеляційної інстанції від 23.07.2024 слідує, що скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційним судом було ураховано довідку № 5205- від 07.04.2022, додану позивачем вже до апеляційної скарги та яка не була додана ним до позовної заяви, згідно з якою позивач має статус внутрішньо переміщеної особи та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 89).

Крім того, жодних доводів та мотивів про необхідність застосування судом під час вирішення питання про відкриття провадження у справі положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, на які посилається позивач, постанова суду апеляційної інстанції від 23.07.2024 не містить.

Суд зазначає, що прийняття рішень, які можуть викликати незадоволення однієї зі сторін, не є ознакою упередженості. Прийняття таких рішень має відбуватися відповідно до принципів судочинства та з урахуванням усіх вимог, що висуваються до судового рішення. Суддя при прийнятті рішення має врахувати усі обставини справи та дослідити усі докази (Рішення у справі Jasiсski проти Польщі від 20 грудня 2005 року, заява № 30865/96, параграфи 54-58).

Слід звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Статтею 48 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» встановлено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники справи не можуть використовувати інститут відводу судді з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення.

Обставини, на які посилається заявник, як на підставу для відводу судді, не дають підстав для того, щоб вважати сумніви заявника у неупередженості та об'єктивності судді обґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви позивача ОСОБА_1 про відвід. Вирішення питання про відвід має здійснюватися суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначатися у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд -d81yCoppUllcm

УХВАЛИЛА:

Визнати необґрунтованим заявлений позивачем ОСОБА_1 відвід головуючій судді Федчишеній Т. Ю. у цивільній справі № 522/5867/24 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в особі Офісу Генерального прокурора, в особі Головного управління Національної поліції України в Луганській області про відшкодування моральної шкоди.

Заяву ОСОБА_1 про відвід головуючій судді Федчишеній Т. Ю. у цивільній справі № 522/5867/24 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, в особі Офісу Генерального прокурора, в особі Головного управління Національної поліції України в Луганській області про відшкодування моральної шкоди, передати до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду даної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.d81yCoppUllcmd81yCoppUllcmd81yCoppUllcm

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНАd81yCoppUllcmd81yCoppUllcmd81yCoppUllcmd81yCoppUllcmd81yCoppUllcmd81yCoppUllcmd81yCoppUllcm