Справа № 158/1253/24
Провадження № 2/0158/391/24
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 вересня 2024 року м. Ківерці
Ківерцівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді - Корецької В.В.
за участю секретаря - Процик Л.В.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів, -
в с т а н о в и в :
Представник ОСОБА_1 адвокат Доманська В.А. звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів..
Позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2017 року. Від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні.
Зазначає, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2017 року з відповідача вирішено стягнути на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.09.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. З моменту винесення даного рішення відповідач аліменти не сплачує, у зв`язку із чим в останнього виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 156 200 грн., станом на 19.03.2024 року.
Поряд з цим, вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості по неустойці (пені), у звязку з несплатою аліментів з 28.09.2017 року по 30.03.2024 року, розмір неустойки (пені) становить 1880574 грн., однак, відповідно до норм ч. 1 ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою ніж 100% заборгованості по аліментах на дітей, а тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 156200 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 28.09.2017 року по 30.03.2024 року.
Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 25.04.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі.
20.05.2024 року від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Грибан Ж.В. до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання заначила, що позивач з моменту постановлення рішення про стягнення аліментів і до 12.06.2023 року не вчиняла жодних дій щодо спонукання до добровільної сплати аліментів або їх примусового стягнення, зокрема не повідомляла відповідачу жоден наявний в неї рахунок для здійснення аліментних платежів, тобто, вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментах відсутня, оскільки впродовж 2017 року по 12.06.2023 року виконавче провадження відкрито не було та аліменти з нього не стягувалися.
Поряд з цим, зазначила, що відразу після отримання копії позовної заяви 10.05.2024 року в повній мірі відповідач погасив заборгованість по аліментах.
З врахуванням вищевикладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог.
24.05.2024 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Доманської Т.Г. до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що позивач наділена правом звернути виконавчий лист до стягнення з 28.09.2017 року до 30.12.2025 року, при цьому відповідачу було відомо про стягнення з нього аліментів на утримання доньки на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2021 року, оскільки вказане рішення ним було оскаржено до Волинського апеляційного суду та постановою від 14.05.2021 року залишено без змін.
Також зазначила, що сплата заборгованості по аліментах вже після предявлення позову до суду не звільняє боржника від відповідальності у вигляді неустойки (пені) за несвоєчасну їх сплату за минулий період. На підставі наведеного просила позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 27.06.2024 року витребувано з Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію виконавчого провадження №72000971.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Доманська В.А. у судовому засіданні, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Грибан Ж.В. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.
Заслухавши пояснення учасників справи, кожного зокрема, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.
Відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.02.2017 року /а.с.14-15/.
Від шлюбу позивач з відповідачем мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16.01.2008 року /а.с.13/.
У судовому засіданні також встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2017 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
У свою чергу відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення від 15.11.2017 року та 16.12.2020 року ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області заяву ОСОБА_4 задоволено, а рішенням суду від 15.11.2017 року скасовано.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2021 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. На дане рішення суду відповідачем ОСОБА_4 22.02.2021 було подано апеляційну скаргу, яку постановою Волинського апеляційного суду від 14.05.2021 року залишено без задоволення, а рішення суду від 21.01.2021 року без змін.

Постановою від 12.06.2023 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №161/14919/17, який видано 20.10.2021 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліменти на малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 28.09.2017 року до досягнення дитиною повноліття /а.с.24/.

Згідно із постановою державного виконавця від 27.06.2023 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику /а.с.26/.

Також постановами державного виконавця від 01.11.2023 року, в межах вказаного виконавчого провадження встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 :

- у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощено зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

- у праві полювання;

- у праві виїзду за межі України;

- у праві керування транспортними засобами

до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №161/14919/17, виданого 20.10.2021 року /а.с.28-27/.

Відповідно до постанови державного виконавця від 04.03.2024 року, у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, накладено на боржника ОСОБА_4 штраф на користь стягувача у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 77100 грн. /а.с.38-39/.

Як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по ВП №7200971, боржник ОСОБА_4 , станом на 19.03.2024 року, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 156200 грн. /а.с.19-22/.

Також, у судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_4 після отримання позовної заяви погасив заборгованість по аліментах, що підтверджується відповідними квитанціями від 08.05.2024 року, від 10.05.2024 року /а.с.72/.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У ч. 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується наступним чином. Заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, формула така: заборгованість за місяць Х кількість днів заборгованості Х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), який Суд враховує відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, суд робить висновок про те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі №569/14819/19 (провадження№ 61-1586св20) зазначено, зокрема, що: при застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «. не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 визначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені), визначена у статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

У СК України не передбачено випадків, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч. 1ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

При вирішенні питання про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів, суд бере до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність сплати аліментів, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення.

В ході розгляду вказаної справи, ні відповідачем, ні його представником не спростовано вину у несплаті аліментів та утворенні заборгованості за аліментами.

Судом не береться до уваги твердження представника відповідача про те, що відповідачу не було відомо про наявність заборгованості по аліментах з вересня 2017 року, оскільки останньому було відомо про наявність рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2021 року про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки та його подальше ним оскарження до Волинського апеляційного суду, постановою якого від 14.05.2021 року було залишено без змін.

Також суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що заборгованість виникла у зв`язку з невчасністю звернення (після 2 років після ухвалення рішення) позивача до виконавчої служби із виконавчим листом, оскільки як вбачається із копії виконавчого листа по справі №161/14919/17, аліменти стягуються з 28.09.2017 року до досягнення дитиною повноліття (30.12.2025 року), зі строком пред`явлення його до виконання «протягом усього періоду, на який присудженні платежі». При цьому, суд звертає увагу на те, що звернення позивача до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду є її правом, а не обов`язком. /а.с.23/.

Поряд з цим, у судовому засіданні встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 , в ході розгляду даної справи, сплачено заборгованість по аліментах у розмірі 156200 грн., однак, сплата заборгованості зі сплати аліментів вже після пред`явлення позову до суду не звільняє боржника від відповідальності у вигляді неустойки (пені) за несвоєчасну їх сплату за минулий період, тобто в період прострочення виконання зобов`язань зі сплати аліментів.

Наданий представником позивача розрахунок неустойки (пені) суд приймає до уваги, оскільки він відповідає вимогам Сімейного кодексу України та вказаній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №333/6020/16 від 03.04.2019 року /а.с.16-18/.

Відповідачем та його представником вказаний розрахунок не спростований, контррозрахунок не наданий.

Враховуючи той факт, що загальний розмір заборгованості за прострочення сплати аліментів в період з 28.09.2017 року по 30.03.2024 року становить 1880574 гривень, а розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів не може перевищувати 100% від загальної суми заборгованості за прострочення сплати аліментів, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 156200 грн.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 196 СК України щодо можливості зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, беручи до уваги те, що відповідач під час розгляду справи сплатив заборгованість по аліментам, на даний час не працює, суд вважає за необхідне зменшити розмір належної до стягнення неустойки до 100000 грн.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) по сплаті аліментів підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання цього позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави, пропорційно задоволеним вимогам на суму 100000 грн., що становить 64,02% від заявлених вимог (100000 грн х 100% : 156200 грн), судовий збір в сумі 999,99 грн. (1562 грн. х 64,02% : 100%).

Керуючись ст. ст. 7, 180, 195, 196 СК України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 28.09.2017 року по 30.03.2024 року в розмірі 100000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір у розмірі 999 (дев`ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 99 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Доманська Вікторія Анатоліївна, адреса: м. Луцьк, вул. Шопена, 22, офіс 61, Волинської області.

Відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Ківерцівського районного суду В.В. Корецька

Повний текст рішення суду виготовлено 12.09.2024 року.