Справа № 588/1655/24
провадження № 2/588/391/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року м. Тростянець

Суддя Тростянецького районного суду Сумської області Огієнко О.О., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

У С Т А Н О В И В:

Представниця позивачки ОСОБА_1 у вересні 2024 року звернулася до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, вважаю, що позовна заява не може бути прийнята до розгляду Тростянецьким районним судом Сумської області із таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Вказане правило загальної підсудності (за місцем знаходження відповідача) діє у всіх випадках, коли закон не обумовлює інше стосовно конкретного виду справ.

В науці такий принцип організації підсудності отримав назву принципу інтересу, який полягає в тому, що особа, яка зацікавлена в захисті свого права, звертається до того суду, на території юрисдикції якого знаходиться відповідач.

У позовній заяві представниця позивачки вказала, що останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Відповідно до вказаної норми, судом вживалися заходи для встановлення зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ОСОБА_3 , у тому числі шляхом відповідного запиту до Єдиного державного демографічного реєстру, однак встановити зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача не видалося за можливе.

Також представниця позивачки вказала, що фактичним місцем проживання позивачки ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 , а також що з початку війни позивачка проживає разом із дітьми за кордоном. На підтвердження фактичного місця проживання позивачки у м. Тростянець представниця надала договір оренди житлового приміщення.

Отже доводи представниці позивачки щодо фактичного місця проживання її довірительки є суперечливими.

Крім того, до матеріалів позовної заяви представницею позивачки було додано копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Докучаєвським МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 05.10.2010, з якого вбачається, що позивачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги;місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

У пункті 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 за № 265, передбачено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Аналіз змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже, у нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24.06.2024 у справі № 5547669/21.

Суд, встановлений законом (законний суд), є необхідним інституційним елементом справедливого правосуддя в тому розумінні, яке цьому поняттю надає стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Лише такий суд, керуючись правовими засадами та за встановленою законом процедурою, є компетентним здійснювати правосуддя.

Договір оренди не є доказом, що підтверджує реєстрацію місця проживання.

Враховуючи те, що ні позивачка ні відповідач не мають зареєстрованої адреси місця проживання на території, яка входить до підсудності Тростянецького районного суду Сумської області, а також те, що остання відома адреса місця проживання відповідача та зареєстрована адреса місця проживання позивачки є м. Докучаєвськ Донецької області, томудана справа не відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Тростянецького районного суду Сумської області, а відноситься до підсудності Докучаєвського міського суду Донецької області.

Згідно розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 за № 2710/38-14 територіальна підсудність справ Докучаєвсього міського суду Донецької області була змінена у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя та передана Пологівському районному суду Запорізької області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року № 4/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість суду здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Пологівського районного суду Запорізької області з визначенням територіальної підсудності справ за Солонянським районним судом Дніпропетровської області.

Отже, дана справа підсудна Солонянському районному суду Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Спори між судами про підсудність згідно ст. 32 ЦПК України не допускаються.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне передати матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, на розгляд за підсудністю до Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

Керуючись ст. 27, 28, 31, 260-261, 353, 354 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу передати на розгляд за підсудністю до Солонянського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду складена і підписана суддею 10.09.2024.

Суддя О. О. Огієнко