Справа № 727/7023/24
Провадження № 2/727/1488/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Терещенко О.Є.

при секретарі Аниськовій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мар`ян Іван Степа-нович, до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи без самостійних вимог Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконав-чого напису таким, що не підлягає виконанню,-

встановив:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Мар`ян І.С., звернувся до суду з позо-вом до АТ КБ «Приватбанк»про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.01.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. вчинено виконавчий напис №152, про стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача заборгованість у розмірі 32 928,53 грн.

В подальшому, на підставі вказаного виконавчого напису Другим ВДВС у місті Чернівці ЗМУМЮ було відкрито виконавче провадження по виконанню вказаною ви-конавчого напису.

Позивач вважає виконавчий напис №152 від 06.01.2016 року таким, що не підля-гає виконанню, оскільки приватний нотаріус не перевірила факт безспірності боргу.

А тому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №152 від 06.01.2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотарі-ального округу Бондар Іриною Михайлівною, щодо стягнення на користь АТ КБ «При-ватбанк» заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.07.2024 року було відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового засідання по суті з викликом усіх сторін по справі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не ві-домі. Представник позивача, адвокат Мар`ян І.С., подав заяву, згідно якої просив роз-глянути справу без його участі.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, бу-дучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Направив письмовий відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити в задоволенні позо-ву. У відзиві вказує, що позивачкою не була сплачена заборгованість, банк не є належ-ним відповідачем по даній справі, позивачкою не спростована існуюча за нею заборго-ваність а також зазначив, що виконавчий напис було винесено на підставі встановле-ного чинним законодавством переліку документів.

Третя особа по справі приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. - в судове засідання не з`явилась, направила заяву, згідно якої про-сила розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи по справі Другого ВДВС у місті Чернівці ЗМУМЮ - в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомо-гою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясу-вавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно до-слідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирі-шення її по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 06.01.2016 року за заявою АТ КБ «Приватбанк», Приват-ним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михай-лівною було вчинено виконавчий напис №152, на підставі Генеральної угоди №б/н від 27.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Приват банк».

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випад-ків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність дока-зів для вирішення справи, наданих до суду.

Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, досто-вірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх су-купності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесу-ального права, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Так, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Ци-вільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», а також Законом України «Про захист прав споживачів», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами Укра-їни, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Зокрема, за змістом ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 6 Порядку вчинення нота-ріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборго-ваність. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспір-ному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів Ук-раїни.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відпо-відальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та ор-ганізаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення ви-конавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу по-дається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і міс-це проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стяг-нення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягати-муть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити та-кож іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нота-ріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують до-кументи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості про-вадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердже-ним постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Пе-релік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку доку-ментів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих напи-сів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчи-нення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку).

Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця.

Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом на-правлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої без-спірності нотаріусові слід з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчи-нення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодав-цем позичальнику у порядку, визначеному статтею 84 Закону України «Про нотаріат».

Отже, встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідче-ним договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не вважається дотри-маною (виконана), якщо боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборго-ваність, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17.

Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують без-спірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відноси-нах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено ін-ший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на об-ґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів но-таріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Пере-ліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

За результатами аналізу вище наведених норм права можна дійти наступних ви-сновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в по-свідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не пород-жує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до но-таріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна існувати та бути безспірною.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нота-ріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для виснов-ку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нота-ріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у без-спірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспір-ності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ста-тей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стя-гувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це пра-во існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений но-таріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в ча-стині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотарі-усом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рі-шенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду, який ви-кладений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин.

Проаналізувавши наведені вище роз`яснення, а також надані суду письмові до-кази в їх сукупності, суд зауважує, що при вчиненні виконавчого напису 06.01.2016 ро-ку нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у стягувача.

Також суду не було надано доказів, що нотаріус пересвідчився в тому, що борж-ник був повідомлений про вимогу повернути заборгованість.

Відповідно до пункту 1 вищевказаного діючого Переліку «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого на-пису подаються: а)оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) доку-менти, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють про-строчення виконання зобов`язання.

Саме до таких висновків про застосування зазначеної норми права дійшов Вер-ховний Суд у постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18.

При цьому, відповідачем, на підтвердження безспірності заборгованості позивача ОСОБА_1 та відповідно законності винесеного приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною виконавчого напису №152 від 06.01.2016 року - не надано жодних доказів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис №152 від 06.01.2016 року не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, оскільки, вчинений не на підставі передбаченого Переліком боргового доку-мента.

Так, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті об-ставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У даному випадку, суд вважає, що представник відповідача не надав суду доказів того, що сума боргового зобов`язання на час звернення про вчинення виконавчого на-пису була безспірною.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переко-нанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому до-слідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь вста-новленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу ок-ремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що заборгованість борж-ника на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною, а нотаріус належним чином не виконав вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та не пересвід-чився у безспірності заборгованості, що унеможливлює видачу виконавчого напису, а отже надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дій-ти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 89, 95, 133,137, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 284, 288, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мар`ян Іван Степанович, до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи без самостійних вимог Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального ок-ругу Бондар Ірина Михайлівна, Другий відділ Державної виконавчої служби у місті Чернівці західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №152, вчинений 06.01.2021 року приватним Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» (та його правонаступника АТ КБ «Приватбанк») заборгованості за кредитним договором в сумі 32928,58 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеля-ційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судо-вого рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отри-мання копії цього рішення.

Суддя: О.Є. Терещенко