У х в а л а

6 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 947/28640/21

Провадження № 61-6694ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури (далі - скаржник)

на рішення Київського районного суду міста Одеси від 6 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 7 березня 2024 року

у справі за позовом прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради (далі - прокурор) до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, припинення права власності та

в с т а н о в и в:

1. У вересні 2021 року прокурор звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним і скасувати рішення державного реєстратора Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Мерзлікіна Д. Б. від 11 березня 2020 року (далі - рішення державного реєстратора) про реєстрацію за ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - спадкодавець), права власності на об`єкт незавершеного будівництва на АДРЕСА_1 (далі - об`єкт незавершеного будівництва);

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, яке 16 листопада 2020 року відповідачеві видав приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лічман І. М.;

- припинити право власності відповідача на об`єкт незавершеного будівництва.

2. 6 березня 2023 року Київський районний суд міста Одеси ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 7 березня 2024 року Одеський апеляційний суд прийняв постанову (повний текст складений 3 квітня 2024 року), згідно з якою рішення суду першої інстанції залишив без змін.

4. 2 травня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Мотивував так:

- застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту спірних правовідносин, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, а також від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та зумовленим цими діяннями наслідкам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18));

- позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред`явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, зокрема шляхом визнання відсутнім права, але за умови, що такий обраний позивачем спосіб захисту прав на земельну ділянку відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає надалі необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права (див. постанову Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 22 червня 2020 року у справі № 922/2155/18);

- якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним і не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20));

- державний реєстратор прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва без належної перевірки поданих заявником документів і не врахував, що виписка з протоколу № 27 засідання правління колгоспу ім. Карла Лібкнехта від 12 жовтня 1967 року не відповідає оригіналу цього протоколу. Відсутні документи, що підтверджують набуття спадкодавцем за життя права власності на об`єкт незавершеного будівництва, наслідком чого стала реєстрація права приватної власності фактично на неіснуючий об`єкт;

- суди попередніх інстанцій не врахували принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інших положеннях законодавства. Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на розташовані на такій земельній ділянці будівлі, споруди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18) і від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19));

- згідно з актом обстеження від 24 травня 2021 року земельна ділянка, розташована на АДРЕСА_1 (далі - земельна ділянка), не використовується, не огороджена парканом і вільна від забудови. Тому у територіальної громади міста в особі Одеської міської ради відсутні підстави вимагати звільнити земельну ділянку чи витребувати її, бо право власності відповідача на неї чи право користування нею за ним не зареєстроване;

- принцип розмежування земель державної і комунальної власності відображений у положеннях ЗК України, який, зокрема, полягає у визнанні пріоритету належності земель у межах населеного пункту відповідній територіальній громаді. Тобто всі землі у межах населеного пункту вважаються такими, що із 1 січня 2002 року перебувають у комунальній власності, крім земель, належність яких державі або приватним власникам зафіксована у ЗК України (див. постанову Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 5 серпня 2022 року у справі № 922/2060/20). Згідно з даними Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка не перебуває у приватній власності. Відповідно до Генерального плану міста Одеси вона входить до меж цього міста;

- суди взяли до уваги те, що 24 липня 2012 року Одеська міська рада прийняла рішення № 2215-VІІ, згідно з яким надала спадкодавцю дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте отримання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює юридичних наслідків, крім тих, які пов`язані з неправомірністю його прийняття (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 (провадження № 11-986апп18)). Рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття відповідного права, бо сам по собі дозвіл не є правовстановлювальним актом. Правовідносини, пов`язані з прийняттям і реалізацією зазначеного рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав і зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18));

- суди попередніх інстанцій помилково виснували, що вимоги прокурора порушують статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідач діяв недобросовісно. Вибуття земельної ділянки з власності територіальної громади очевидно не відповідає суспільному інтересу. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип належного урядування може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові. Зазначені гарантії стосуються випадків, коли, діючи добросовісно, особа набула майнове право, зокрема право власності, від держави чи територіальної громади, які діяли під впливом помилки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21 (провадження № 12-9гс23)).

5. 27 травня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Скаржник мав вказати дату отримання копії постанови суду апеляційної інстанції, додати копії платіжної інструкції № 715 про сплату 22 квітня 2024 року 13 620,00 грн судового збору, пояснити суду розбіжність щодо дати подання касаційної скарги.

6. 7 червня 2024 року скаржник надіслав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої додав дві копії зазначеної платіжної інструкції, копію фіскального чека від 2 травня 2024 року та результат перевірки статусу відстеження відправлення того дня касаційної скарги. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги, а також зазначені копії фіскального чека та результату перевірки статусу відстеження відправлення касаційної скарги скаржник надав виключно для суду.

7. 24 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив скаржнику на п`ять днів із дня вручення тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги. Скаржник мав надати відповідно до кількості учасників справи копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги разом із додатками (копіями фіскального чека та результату перевірки статусу відстеження відправлення касаційної скарги).

8. 2 липня 2024 року скаржник надіслав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків, до якої додав необхідні документи.

9. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

10. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1 і 4 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури на рішення Київського районного суду міста Одеси від 6 березня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 7 березня 2024 року у справі за позовом прокурора Київської окружної прокуратури міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, припинення права власності.

2. Витребувати із Київського районного суду міста Одеси цивільну справу № 947/28640/21.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко