Номер провадження: 22-ц/813/3148/24
Справа № 496/4420/22
Головуючий у першій інстанції Пендюра Л.О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фоміна Андрія Ігоровича на додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до голови Дачно-садового товариства «Вітамін» Єленець Юрія Володимировича про зобов`язання відновити електропостачання до будинку, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, власності,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дачно-садового товариства «Вітамін» в особі його голови ОСОБА_2 про зобов`язання відновити електропостачання до будинку, стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомила, що сторона відповідача очікує понести витрати на правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом цієї справи у розмірі 20000 грн., а докази на підтвердження цих витрат будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

19.10.2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Стороженко О.П. до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, в тому числі договір про наданняи правової допомоги з додатком № 1, копія платіжної інструкції № 45 від 13.10.2023 року по сплату 20000 грн., опис робіт (наданих послуг), копія акту про надання послуг, докази про надіслання заяви позивачу.

Додатковим рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь голови Дачно-садового товариства «Вітамін» ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Не погоджуючись з таким додатковим рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Фомін Андрій Ігорович подав апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року скасувати та відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Тобто рішення оскаржується позивачем ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Фомін А.І. лише в частині стягнення витрат на надання правової допомогу у розмірі 10000 грн.

В частині відмови у задоволенні заяви про стягнення решти витрат на правову допомогу рішення не оскаржується і в апеляційному порядку не переглядається.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 03.09.2024 року на 15-30 год. сторони в судове засідання не з`явились.

Представник відповідача про причини не явки не повідомив, заяви про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку та про відкладення розгляду справи з викладенням відповідних обгрунтувань не подавав.

Від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки явка учасників до апеляційного суду не є обов`язковою, а представник скаржника-позивача навів всі необхідні доводи не згоди з оскаржуваним судом рішення в апеляційній скарзі і нових письмових пояснень не подавав, а наявних у праві матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи у відсутності учасників, які відсутні в судовому засіданні при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Крім того, слід звернути увагу, що справа перебуває на розгляді в судах з вересня 2022 року, а в апеляційному суді з листопада 2023 року, тобто з перевищенням строків передбачених ст.ст. 210, 371 ЦПК України.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Стягуючи витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 гривень, суд першої інстанції виходив з дотримання принципів обґрунтованості, пропорційності (співмірності) витрат на оплату послуг адвоката, складності справи, значення її для сторін та з обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що:

- 06.07.2023 року між Адвокатом Стороженко О.П. та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги №1-06/07/23, предметом якого сторони визначили надання Адвокатом Клієнту правової допомоги при розгляді справи №496/4420/22, що перебуває в провадженні Біляївського районного суду Одеської області (пункт 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.4. додатку №1 до договору про надання правової допомоги №1-06/07/23 сторони погодили, що розмір гонорару становить встановлюється у розмірі 20000 грн, що включає в себе всі витрати, пов`язані з виконанням доручень (транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача повідомила, що сторона відповідача очікує понести витрати на правничу допомогу адвоката у зв`язку із розглядом цієї справи у розмірі 20 000 грн., а докази на підтвердження цих витрат будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно із описом робіт (наданих послуг) від 16.10.2023 року відповідач ОСОБА_2 при розгляді справи №496/4420/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної та моральної шкоди поніс наступні витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн., що складаються із участі у судових засіданнях при розгляді зазначеної справи.

За вказану професійну правничу допомогу відповідач сплатив адвокату Стороженко О.П. 20000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №45 від 13.10.2023 року.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до змісту ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України закріплює принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1)на професійну правничу допомогу;

2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 статті 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Статтею 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3)судом не вирішено питання про судові витрати;

4)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI«Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

При визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.

Встановивши, що представником відповідача ДСТ «Вітамін» в особі його голови ОСОБА_2 адвокатом Стороженко О.П. до закінчення судових дебатів (у відзиві на позовну заяву) заявлено про відшкодування витрат відповідача на правову допомогу та 16.10.2023 року через пошту до суду подано клопотання, яке фактично надійшло до суду 19.10.2023 року (через 2 дні після ухвалення рішення по суті 17.10.2023 року) про долучення до матеріалів справи документів, що підтверджують понесені відповідачем витрати на правничу допомогу, в тому числі договір про надання правової допомоги з додатком № 1, копія платіжної інструкції № 45 від 13.10.2023 року по сплату 20000 грн., опис робіт (наданих послуг), копія акту про надання послуг, докази про надіслання заяви позивачу, суд першої інстанції з урахуванням відмови у задоволенні позову, мав підстави для ухвалення додаткового судового рішення за відповідною заявою відповідача, врахувавши при цьому вимоги ст. 141 ЦПК України щодо принципу пропорційності судових витрат задоволеним вимогам або у задоволенні яких відмовлено.

Крім того суд також мав також оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені і їх необхідність.

Договоромпро надання правової допомоги №1-06/07/23 від 06.07.2023 року між адвокатом Стороженко О.П. та ОСОБА_2 погоджено, що розмір гонорару - 20000 грн., що складається із участі в судових засіданнях при розгляді вищезазначеної справи.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи представником відповідача поданий відзив на позовну заяву з доданням письмових доказів в обгрунтування зазначених у відзиві заперечень на позов та взято фактичну участь у трьох судових засіданнях:

- 06.06.2023 року (з 11:15:58 до 11:33:04)

- 07.07.2023 року (з 12:02:21 до 13:01:44)

- 17.10.2023 року (з 09:38:49 до 12:54:33),

Тобто, загальний час проведений представником відповідача в судових засіданнях перевищує 4,5 години.

Оцінивши зазначені обставини та докази, які надані до справи, а також складність справи та її важливість для сторін, суд першої інстанції вважав справедливим і розумним, що витрати на правову допомогу з позивача на користь відповідача підлягають стягненню у розмірі 10000 грн.

Між тим, сутність поданої апеляційної скарги представника позивача на додаткове рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу зведена до того, що суд першої інстанції ухвалив дане додаткове рішення без виклику в судове засідання позивача, що є порушенням права на доступ до суду і права справедливий суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України додаткове рішення суду ухвалюється в тому самому складі протягом 10 днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку , що й судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викливати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Як вбачається, розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного провадження зз викликом сторін.

Враховуючи наведене, ухвалення додатквого рішення мало здійснюватися в такому самому порядку- тобто з викликом сторін.

Частина 4 статті 270 ЦПК України наділяє суд правом при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення, викливати сторони або інших учасників навіть у тих у випадках, коли розгляд справи здійснювався без виклику сторін.

Проте в тих випадках, коли справа розглядалась з викликом сторін ухвалення додаткового рішення праводиться в тому самому порядку з викликом сторін і ця вимога закону в такому випадку є імперативною.

Тому суд невправі був ухвалювати додаткове рішення в даній справі без виклику сторін.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України).

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Всупереч вищенаведеним нормам процесуального права, положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ районний суд розглянув і вирішив справу за відсутності ОСОБА_1 , що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи наведене додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Ухвалюючи нове судове рішення в порядку апеляційного перегляду додаткового рішення суду першої інстанції про стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд враховує встановлені у справі обставини та ухвалене рішення по суті спору, та виходячи з доводів і мотивувань, які наведені у даній постанові, в контексті справедливості і розумності, вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача (ДСТ «Вітамін») розмір витрат на правничу допомогу 10000 грн., тобто в тому ж розмірі, який визначив і суд першої інстанції.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що у справі, яка переглядається, ОСОБА_2 виступає не як фізична особа громадянин, а як голова Правління ДСТ «Вітамін», який в силу Статуту ДСТ «Вітамін» представляє товариство у взаємовідносинах в тому числі з фізичними особами (якою зокрема є позивач).

Таким чином, апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Фоміна Андрія Ігоровича підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ДСТ «Вітамін» в особі голови Правління даного товариства ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Фоміна Андрія Ігоровича задовольнити частково.

Додаткове рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дачно-садового товариства «Вітамін» в особі голови правління Дачно-садового товариства «Вітамін» Єленця Юрія Володимировича витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

В іншій частині понесених витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 11.09.2024 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова