У х в а л а

6 вересня 2024 року

м. Київ

Справа № 607/9452/22

Провадження № 61-11596ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржник), інтереси якого представляє адвокат Світлик Олег Мирославович (далі - адвокат),

на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 4 липня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивачка) до скаржника про поділ майна та

в с т а н о в и в:

1. У липні 2022 року позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0990 га з кадастровим номером :02:001:1746 (далі - земельна ділянка).

2. 9 серпня 2022 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області постановив ухвалу, згідно з якою відкрив провадження у справі. Зазначив, що справу розглядатиме у порядку спрощеного позовного провадження, оскільки спір є малозначним.

3. 10 лютого 2023 року цей суд ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив.

4. 4 липня 2024 року Тернопільський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.

5. 14 серпня 2024 року адвокат в інтересах скаржника сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 27099/0/220-24 від 15 серпня 2024 року), у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову. Обґрунтував касаційну скаргу так:

- порядок набуття права власності на новостворене майно врегульований статтею 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Від цього порядку потрібно відрізняти той, який передбачений для набуття права на незавершений будівництвом об`єкт. Об`єкт незавершеного будівництва згідно з частиною третьою статті 331 ЦК України є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 235/5915/20-ц);

- не введений в експлуатацію об`єкт будівництва не може вважатись створеним у розумінні статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», тобто має правовий статус об`єкта незавершеного будівництва. Такий об`єкт є лише сукупністю належних забудовнику будівельних матеріалів (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18 грудня 2019 року у справі № 916/633/19).

- навіть наявність судового рішення про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на новостворену річ - об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) у розумінні статті 181 та частини другої статті 331 ЦК України, бо не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію у загальному порядку та зареєструвати право власності на новостворене нерухоме майно (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі № 813/559/18).

- необхідно відступити від висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 вересня 2018 року у справі № 750/11106/15-ц, від 21 березня 2018 року у справі 686/9580/16-ц, від 25 лютого 2019 року у справі № 199/2099/17, від 16 листопада 2022 року у справі № 127/11015/21, від 12 липня 2023 року у справі № 607/198/22, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової плати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 364/515/19. У тих постановах вирішене питання про єдність земельної ділянки, на якій розташовані будинок, будівля, споруда, із застосуванням статті 120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та статті 377 ЦК України незалежно від редакції вказаних норм;

- позивачка стверджувала, що у неї виникло право власності на частину земельної ділянки, яка належала скаржнику на праві особистої приватної власності. Мотивувала тим, що 16 травня 2017 року Тернопільський апеляційний суд визнав спільною сумісною власністю позивачки та скаржника будівельні матеріали, використані під час будівництва будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та провів реальний поділ об`єкта незавершеного будівництва. Тому для врегулювання спірних правовідносин у справі № 607/9452/22 суд апеляційної інстанції мав застосувати приписи статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 16 травня 2017 року;

- касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Є необхідність сформувати висновок щодо питання про те, «чи виникає право власності на частину земельної ділянки, яка є особистою приватною власністю, за умови визнання рішенням суду права власності на будівельні матеріали, що використані для будівництва житлового будинку, як незавершеного будівництва, спільним майном подружжя та проведення реального поділу незавершеного будівництва будинку з врахуванням положень статті 120 ЗК України в редакції, чинній на 16 травня 2017 року». Формування висновку з цього питання вирішить юридичну долю земельної ділянки у разі поділу між подружжям об`єкта незавершеного будівництва до того, як 28 жовтня 2021 року статтю 120 ЗК України доповнили поняттям «об`єкт незавершеного будівництва»;

- справа має виняткове значення для скаржника. У справі № 607/6215/23 позивачка звернулася з позовом про визнання недійсним і скасування реєстрації договору дарування спірної земельної ділянки, який 20 вересня 2022 року скаржник уклав із ОСОБА_3 ; 25 липня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження у тій справі. Справа № 607/9452/22 має виняткове значення для скаржника, бо у разі задоволення касаційної скарги у справі № 607/6215/23 і відмови у відкритті касаційного провадження у справі № 607/9452/22 виникне колізія між судовими рішеннями, які стосуються того самого майна.

6. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

7. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у передбачений законом строк і з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Скаржник пояснив, чому для нього має виняткове значення справа щодо визнання за позивачкою права власності на частину земельної ділянки, правомірність відчуження якої скаржником є предметом оцінки у справі № 607/6215/23, в якій Верховний Суд уже відкрив касаційне провадження. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених пунктами 1, 2 і 3 частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2023 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 4 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна.

2. Витребувати з Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області цивільну справу № 607/9452/22.

3. Роз`яснити ОСОБА_2 право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко