Справа № 203/574/24
Провадження № 2/0203/687/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Потаповій В.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду надійшов вищезазначений позов ОСОБА_3 , в якому остання посилалась на те, що є донькою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя останній на праві власності, окрім іншого, належала квартира АДРЕСА_1 . У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою нотаріуса від 13.12.2023 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену вище квартиру було відмовлено, оскільки згідно із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 20.10.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. Посилаючись на те, що спірна квартира належала її матері ОСОБА_5 та право власності на неї було зареєстровано за відповідачем на підставі недійсного договору купівлі-продажу, позивачка просила визнати недійсним договір купівлі продажу від 20.10.2023 року та витребувати у відповідача на її користь квартиру АДРЕСА_1 , а також стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати.

У наданому відзиві представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заперечень посилався на те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2023 року продавець запевнив, що квартира є його особистою власністю та жодна із осіб не може претендувати на це майно. На виконання умов договору покупець передав продавцю грошові кошти в сумі 769000 грн., а продавець передав у власність покупцю квартиру та звільнив останню. Серед наданих нотаріусу копій документів містився договір купівлі-продажу від 23.10.2001 року, довідка КП «ДМБТІ» №10543 від 03.10.2023 року про право власності ОСОБА_6 на квартиру, довідка про його реєстрацію в останній з 15.11.2001 року. Також ОСОБА_6 було подано приватному нотаріусу письмову заяву, відповідно до якої він зазначив, що квартира є його особистою власністю, набута не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та не проживаючи однією сім?єю без реєстрації шлюбу. Таким чином, відповідач придбав квартиру у ОСОБА_6 , права власності якого на останню було перевірено нотаріусом, а отже відповідач є законним та добросовісним набувачем квартири. Тому правові підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу майна та його витребування у відповідача відсутні.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.02.2024 року було задоволено заяву представника позивачки про забезпечення позову.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 05.02.2024 року було відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Протокольною ухвалою суду від 20.06.2024 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, наведених у поданому відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи, викладені останніми в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно ст.41 Конституції України та положень ст.ст.179,181,316,317,319,321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Також відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За змістом ст.ст.626,655,657 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Нормою ст.330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

В свою чергу відповідно до ст.388 ЦК України визначено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 3 ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 є рідною донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_5 позивачка 28.07.2021 року звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Чижик І.О. із заявою про прийняття спадщини після померлої матері, а в подальшому із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом, у т.ч. на спірну квартиру АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Чижик І.О. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану вище квартиру позивачці було відмовлено, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру не належить померлій ОСОБА_5 .

Вказане підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження та про смерть, які долучені до позовної заяви, а також витребуваними судом за клопотанням сторони позивача матеріалами спадкової справи №22/2021.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 20.10.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Зайченко І.А. на підставі посвідченого ним договору купівлі-продажу від 20.10.2023 року за реєстровим №1077, було внесено запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем ОСОБА_4 .

З витребуваних судом матеріалів нотаріальної справи встановлено, що вказаний вище договір було укладено між ОСОБА_6 та відповідачем.

На підтвердження права власності на квартиру ОСОБА_6 було надано нотаріусу договір купівлі-продажу, посвідчений 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, згідно якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_6 придбав квартиру АДРЕСА_1 ).

Також на договорі купівлі-продажу міститься штамп та печатка КП «ДМБТІ» щодо реєстрації права власності ОСОБА_6 на квартиру на підставі цього договору та внесення запису в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555.

Крім того, в матеріалах нотаріальної справи містить лист КП «ДМБТІ» №10543 від 09.10.2023 року, в якому зазначено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555.

В свою чергу позивачкою надано копію договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, згідно якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

На вказаному договорі міститься штамп та печатка КП «ДМБТІ» щодо реєстрації права власності ОСОБА_5 на квартиру на підставі цього договору та внесення запису в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555.

Позивачкою також надано лист КП «ДМБТІ» №1973 від 16.02.2022 року в якому зазначено, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555.

З наданої позивачкою копії технічного паспорту на квартиру, виготовленого станом на 12.10.2001 року, вбачається, що в останньому містяться відомості про попереднього власника ОСОБА_7 та нового власника згідно договору купівлі-продажу від 23.10.2001 року - ОСОБА_5 .

За клопотанням представника позивача судом було витребувано в КП «ДМБТІ» інформацію щодо наявних в матеріалах інвентаризаційної справи відомостей щодо осіб, за якими було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 та на підставі яких документів, а також засвідчені копії таких документів та копію листа КП «ДМБТІ» від 09.10.2023 року за №10543.

На виконання ухвали суду КП «ДМБТІ» було направлено наявну в матеріалах інвентаризаційної справи копію договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, згідно якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Також листом №6630 від 10.06.2024 року КП «ДМБТІ» підтвердило, що станом на 31.12.2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності саме ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.2001 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Василенко В.М. за реєстровим №6432, зареєстроване КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №LXVІ за реєстровим №100-555.

Крім того, КП «ДМБТІ» надано копію листа КП «ДМБТІ» №10543 від 09.10.2023 року, що надавалась на запит приватного нотаріуса Зайченко І.А., відповідно до якої в останній містились відомості саме щодо ОСОБА_5 , як власника квартири, а не ОСОБА_6 .

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира на підставі договору купівлі-продажу від 23.10.2001 року була придбана та належала саме ОСОБА_5 та після її смерті була продана її братом ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу від 20.10.2023 року за відсутності прав на розпорядження цим майном, за документами, що мають ознаки підробки.

Позивачка, як єдиний спадкоємець за законом першої черги, що прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний строк, набула права на спадкування майна після смерті матері ОСОБА_5 , до складу якого входить і квартира АДРЕСА_1 , яка була незаконно відчужена ОСОБА_6 .

У постановах Верховного Суду від 30.07.2020 року по справі №670/23/18, від 27.01.2021 року у справі №463/1540/14-ц зроблено висновок, що у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатися всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

У постанові Верховного Суду від 31.05.2023 року у справі №707/2462/17 (провадження №61-252св23) зазначено, що у разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Суд враховує, що за клопотанням представника позивачки судом під час підготовчого провадження була витребувані матеріали нотаріальної справи щодо посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу від 20.10.2023 року.

Таким чином, позивачка та її представник були обізнані про особу сторін оспорюваного правочину.

Разом з тим, звертаючись до суду за захистом свої спадкових прав та заявивши вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.10.2023 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , позивачка останнього до участі у справі в якості співвідповідача не залучила, відповідних клопотань під час розгляду справи, ані нею, ані її представником, що є адвокатом, не заявлялось. В той час, як відповідно до ст.51 ЦПК України суд позбавлений процесуальної можливості вирішувати відповідне питання за власної ініціативи, за відсутності клопотання сторони позивача.

В зв`язку із цим, в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позов пред`явлено позивачкою не до всіх належних відповідачів.

Враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачкою по справі судові витрати покладаються на останню.

Керуючись ст.ст.15,16,203,382,387,388,626,655,657,1216-1218,1223 ЦК України, ст.ст.4,5,10-13,51,76-81,141, 258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовити повністю.

Понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 16 вересня 2024 року.

Суддя С.Ю.Казак