Справа № 343/914/24
Провадження № 22-ц/4808/1158/24
Головуючий у 1 інстанції Лицур І. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Кузнєцова В.В.

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Олійника В. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Олійника Василя Богдановича на ухвалу Долинського районного суду від 25 червня 2024 року, постановлену в складі судді Лицура І.М. в м. Долина Івано-Франківської області, повний текст якої складено 01 липня 2024 року, за скаргою ОСОБА_2 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на постанову приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Скаргу обгрунтовувала тим, що 18 березня 2024 року їй стало відомо про винесення 21 листопада 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. постанови про відкриття виконавчого провадження № 73394610 з виконання судового наказу № 2-н-76/2010, виданого 12.03.2010 року та списання з її банківського рахунку розміщеного у банку «Аваль» належні їй грошові кошти. Жодних процесуальних документів від приватного виконавця Ткачука Л.М. вона не отримувала, оскільки на даний час проживає в Сполучених Штатах Америки. Разом з тим, ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 27.02.2019 року замінено первісного стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на ТзОВ «Глобал Спліт» у вказаному судовому наказі про стягнення з неї заборгованості на користь ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02 липня 2008 року. Ухвалою суду від 13.09.2019 року видано ТзОВ «Глобал Спліт» дублікат судового наказу у цивільній справі № 2-н-76/2010 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.07.2008 року в загальній сумі 364 791,04 грн, 880,00 грн судового збору та 30,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення процесу. У цьому ж рішенні було зазначено, що судовий наказ № 2-н-76/2010 від 05.05.2010 року повернуто стягувачу (ПАТ «УкрСиббанк») 26.08.2015 року згідно п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвала суду набрала законної сили негайно після її проголошення. Строк пред`явлення до виконання дублікату судового наказу становить 3 роки, який слід рахувати з наступного дня після постановлення ухвали від 13.09.2019 року. Даний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання не переривався та закінчився 13.09.2022 року. Натомість приватним виконавцем Ткачуком Л.М. 21.11.2023 року відкрито виконавче провадження № 73394610, хоч відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу без прийняття до виконання, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення його до виконання. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з даною скаргою. Просила поновити строк для подання даної скарги, визнати незаконною та скасувати постанову від 21.11.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73394610, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М.

Ухвалою Долинського районного суду від 25 червня 2024 року в задоволенні скарги боржника ОСОБА_2 на постанову приватного виконавеця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження відмовлено в зв`язку з її безпідставністю.

Не погоджуючись з ухвалою представник ОСОБА_1 адвокат Олійник В.Б. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали в частині відмови відшкодування понесених витрат на правову допомогу надану приватному виконавцю Ткачуку Л.М., посилаючись на те, що суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права в частині оскаржуваного рішення. Вказує, що відмовляючи в задоволенні скарги повністю у зв`язку із її безпідставністю суд може або відшкодувати повністю понесені ним витрати, або зменшити їх за відповідним клопотанням відповідача, однак процесуальний закон не містить норми, яка надавала б право суду самостійно зменшити чи відмовити у відшкодуванні понесених витрат учасником справи. При цьому, наголошує, що представником скаржника жодного заперечення щодо компенсації чи розміру витрат на правову допомогу суду не подавалось. Про понесені витрати на правову допомогу адвоката приватним виконавцем Ткачуком Л.М. надано копію відповідної платіжної квитанції на суму 5 000 грн. Скаржник не заперечував щодо відшкодування судових витрат приватному виконавцю та не зазначав про надмірність чи необґрунтованість. Таким чином, вважає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального та матеріального права неправомірно відмовлено у відшкодуванні понесених відповідачем витрат на правову допомогу адвоката у справі (а.с.157-159).

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засідання представник приватного виконавця адвокат Ткачук Л.М. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явилась в судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, оскільки на підтвердження факту понесення цих витрат останнім надано тільки квитанцію на вказану суму, без надання договору про надання правової допомоги, розрахунку понесених витрат та акту прийняття-передачі виконаних робіт.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною 2 статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що у квітні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою на постанову приватного виконавеця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Любомира Михайловича заінтересовані особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про визнання незаконною та скасування постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Представником приватного виконавця до суду подано заперечення щодо безпідставності поданої скарги та зазначено про компенсацію орієнтовних витрат за надання професійної правничої допомоги за участь представника в судовому розгляді із визначенням фіксованої суми в розмірі 5 000,00 грн (а.с.54-57,109).

У якості доказів витрат на професійну правову допомогу у даній справі долучено платіжну інструкцію №3027/1, згідно якої ОСОБА_1 сплатив 5000 грн на розрахунковий рахунок адвокатському об`єднанню «ГодЛегал» згідно Договору №04/04/24 від 24.02.2024 року та ордер на надання правничої допомоги, виданого на підставі Договору про надання правової допомоги №04/04/24 від 24.02.2024 року (а.с.109,110).

Договору про надання правової допомоги, розрахунку понесених витрат та акту прийняття-передачі виконаних робіт матеріали справи не містять.

Таким чином, заявником не надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законною та обгрунтованою, якою відмовлено у відшкодуванні витрат на правничу допомогу, оскільки на підтвердження таких витрат приватним виконавцем Ткачуком Л.М. надано лише квитанцію на відповідну суму (5000 грн) без надання договору про надання правової допомоги, розрахунку понесених витрат та акту прийняття-передачі виконаних робіт.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що скаржник не заперечувала щодо відшкодування судових витрат приватному виконавцю та не зазначала про надмірність чи необґрунтованість, оскільки судом першої інстанції відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу через відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат, що відповідно постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19) є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Олійника Василя Богдановича залишити без задоволення. Ухвалу Долинського районного суду від 25 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.О.Максюта

Л.В.Василишин