Номер провадження: 22-ц/813/5389/24
Справа № 503/95/24
Головуючий у першій інстанції Вороненко Д.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, на рішення Кодимського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Вороненко Д.В. 29 березня 2024 року у м. Кодима Одеської області, -

встановила:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що він є сином відповідача ОСОБА_1 та на даний час навчається на 1 курсі денної форми навчання у Заболотненському вищому професійному училищі № 31 ім. Д.К. Заболотного.

ОСОБА_2 зазначає, що внаслідок навчання він не працює, але водночас потребує матеріальної допомоги. На даний час мати позивача ОСОБА_3 , з якою він продовжує проживати, не має можливості надавати йому матеріальну підтримку, так як ніде не працює, а в свою чергу його батько відповідач ОСОБА_1 , має можливість надавати йому матеріальну допомогу так як проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . У зв`язку із викладеним, ОСОБА_2 , для захисту своїх прав, змушений був пред`явити до відповідача даний позов, в якому просив стягнути з відповідача на своє утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 29 березня 2024 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання останнього в розмірі 1/8 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 18 січня 2024 року і до закінчення повнолітнім сином навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з апелянта на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 1/40 частини заробітку (доходу) платника аліментів.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що грошове забезпечення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, становить від 00 грн., у зв`язку із чим аліменти у розмірі 12500 до 15000 грн. на утримання повнолітнього сина, доки він навчається на бюджетній формі навчання, є надмірними. Крім того, надмірний розмір аліментів робить неможливим повноцінно забезпечити апелянта, як військовослужбовця, необхідним екіпіруванням.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 .

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 22 лютого 2012 року у справі № 0210/66/2012, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

Відповідач ОСОБА_1 сплачував ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_2 в порядку виконання виконавчого листа № 0210/1052/2012, виданого Крижопільським районним судом Вінницької області 22 серпня 2012 року, про що свідчить довідка Крижопільського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області 07 лютого 2024 року № 30/22.20-32/24 (а.с. 34).

З 01 вересня 2023 року позивач ОСОБА_2 навчається у Заболотненському вищому професійному училищі № 31 ім. Д.К. Заболотного на денній бюджетній формі навчання, що підтверджується копією довідки зазначеного навчального закладу від 08 січня 2024 року № 10 (а.с.11).

ОСОБА_2 у період з 01 вересня 2023 року по 31 березня 2024 року отримав стипендію у загальному розмірі 8385,21 грн.

ОСОБА_2 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні, про що свідчить копія відповідної довідки, виданої старостою Шершенецького старостинського округу та зареєстрованої виконавчим комітетом Кодимської міської ради Одеської області 12 січня 2024 року за № 03 (а.с.8).

Мати позивача ОСОБА_3 не працює.

Відповідач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, призваним на військову службу за мобілізацією 24 лютого 2022 року, та проходить службу у складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією військового квитка Серії НОМЕР_3 (а.с. 32-33), зокрема записом у її пункті 9 (а.с. 33), та копією довідки виданої військовою частиною НОМЕР_1 від 08 лютого 2024 року за № 940/16604 (а.с.61).

ОСОБА_1 має спільну дитину з ОСОБА_4 малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 (а.с.35).

У період 21 вересня 2023 року по 22 січня 2024 року ОСОБА_1 щомісяця перераховував на банківський рахунок ОСОБА_4 грошові суми по 5000 грн, які сам відповідач у змісті свого відзиву визначає як кошти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , що підтверджується копіями платіжних інструкцій АТ КБ «Приватбанк» (а.с.36-42).

10 жовтня 2023 року відповідач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_5 , виданого Крижопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10 жовтня 2023 року (а.с.43).

Дружина відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_6 має також неповнолітню дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка навчається у Державному торгівельно-економічному університеті на контрактній основі (а.с.46-48).

Згідно ч. 1-3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ч. 1-2 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому, п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у повнолітнього позивача ОСОБА_2 наявна обґрунтована потреба в отриманні матеріальної допомоги від батьків у зв`язку із продовженням навчання.

Відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем за мобілізацією, а відтак, має стабільний дохід принаймні від отримання грошового забезпечення військовослужбовця, тому суд вважав, що останній має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину ОСОБА_8 , який продовжує навчання.

Одночасно, суд правильно зазначив в оскаржуваному судовому рішенні, що мати позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 є працездатною, внаслідок чого має змогу працевлаштуватись та отримувати дохід принаймні у вигляді заробітної плати, за рахунок якого може приймати участь у матеріальній допомозі своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Наявність у батьків, зокрема матері, можливості надавати матеріальну допомогу про яку йдеться у ч.1 ст. 199 СК України передбачає не лише існуючи можливості, а й ті, які можуть у батьків з`явитися, за умов докладання ними активних зусиль для цього, якщо їх стан (працездатність, стан їхнього здоров`я, відсутністю на їх догляді дітей віком до трьох років, осіб з інвалідністю тощо) об`єктивно дозволяє здійснити це.

В протилежному випадку весь тягар утримання повнолітнього дочки, сина, які продовжують навчання, лягає виключно на працевлаштованого батька, в той час як непрацевлаштований з батьків не несе відповідного обтяження, хоча і не має перешкод для цього, що на думку суду, є несправедливим підходом позивача ОСОБА_2 до оцінки дійсного розподілу обов`язків між своїми батьками, оскільки це суперечить загальним принципам рівності обов`язків батьків щодо своїх дітей, зокрема щодо їх утримання, передбаченого ч. 1 ст. 141 і ч. 1 ст. 180 СК України.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що законодавством не передбачено обов`язку особи утримувати дітей свого подружжя (пасинка, падчерку) та може здійснюватися на власний розсуд з врахуванням своїх матеріальних можливостей.

Водночас, положення статей 199-200 СК України передбачають обов`язки батьків утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

Таким чином, за наявності відповідних можливостей, матеріально допомагати своїм повнолітнім дочці, сину, які продовжують навчання, є законодавчим обов`язком для батька, в той час як матеріально допомагати своїм пасинку, падчерці є лише моральним правом.

На підставі викладеного, доводи позивача ОСОБА_1 про утримання ним своєї падчерки неповнолітньої ОСОБА_7 , яка є дочкою його теперішньої дружини ОСОБА_6 , є безпідставними.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 в своєму відзиві та апеляційній скарзі на утримання ним сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та перерахування ним щомісячно для цього на рахунок матері останнього по 5000 грн., то судом вірно зазначено, що дана сума є самостійно визначеним розміром і саме по собі не має виключати можливості участі відповідача ОСОБА_1 в утриманні також свого повнолітнього сина ОСОБА_2 , хоча і приймається судами до уваги при розгляді даної справи, як одне з існуючих зобов`язань відповідача ОСОБА_1 .

Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 на те, що позивач може працювати неповний робочий день за спеціальністю, на яку навчається, то судом правильно звернуто увагу відповідача на те, що працевлаштуватися за своєю спеціальністю його повнолітній син ОСОБА_2 зможе лише по закінченню відповідного навчання з отриманням документа про освіту, кваліфікацію.

Крім того, наявність (наприклад при заочній формі навчання) або відсутність можливостей для роботи у вільний від навчання час не може становити обмеження для повнолітнього сина, який продовжують навчання, на отримання матеріальної допомоги від своїх батьків за наявності у них такої можливості. Навчальний процес включає в себе також час поза навчання у класах, зокрема самостійне вивчення та виконання відповідних робіт. Особа повинна також мати час на відпочинок для якісної підготовки до навчального процесу.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції, дотримуючись балансу між правами і інтересами як позивача на отримання матеріальної допомоги від батька, так і самого батька, як відповідача, обґрунтовано визначив розмір частки, яка підлягає стягненню від доходу (заробітку) відповідача на користь позивача у вигляді аліментів, - у розмірі 1/8 частини доходу (заробітку) відповідача.

Інша частина позовних вимог, яка перевищує задоволену судом, є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягала.

Згідно ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Згідно довідки Заболотненського вищого професійного училищі № 31 ім. Д.К. Заболотного від 08 січня 2024 року № 10, термін навчання ОСОБА_2 закінчується 28 лютого 2025 року (а.с.11).

У зв`язку із викладеним, суд першої інстанції правильно зазначив, що стягнення задоволеного розміру аліментів має здійснюватися до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення повнолітнім сином двадцяти трьох років.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 227/5551/18 (провадження № 61-13619св19).

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що грошове забезпечення ОСОБА_1 , як військовослужбовця, становить від 00 грн., у зв`язку із чим аліменти у розмірі 12500 до 15000 грн. на утримання повнолітнього сина, доки він навчається на бюджетній формі навчання, є надмірними, - є безпідставними та такими, що ґрунтуються на припущеннях, оскільки апелянтом не надано судам першої та апеляційної інстанцій жодних доказів про свої доходи, хоча згідно положень ч. 2-3 ст. 83 ЦПК України, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідача - разом з поданням відзиву.

Згідно положень ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічно безпідставними та такими, що не доведені жодним доказом, є доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що надмірний розмір аліментів робить неможливим повноцінно забезпечити апелянта, як військовослужбовця, необхідним екіпіруванням, оскільки до апеляційної скарги не додані докази існування таких витрат, їх розмір тощо.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 29 березня 2024 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кодимського районного суду Одеської області від 29 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе