Справа № 505/2411/19
Провадження № 2/505/223/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.09.2024 Котовський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Івінського О.О.

секретаря судового засідання Мароли К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Подільську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Подільська міська рада Подільського району Одеської області в особі Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності виконавчого комітету та міської ради Подільської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про встановлення юридичного факту та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 24 липня 2019 року звернулась до Котовського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Подільська міська рада Подільського району Одеської області в особі Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності виконавчого комітету та міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та просила встановити факт належності ОСОБА_2 20/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати дійсною угоду купівлі-продажу 20/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 15 січня 2002 року укладений на Одеській товарній біржі шляхом складання договору № 442-К, та визнати за нею право власності на вказану частку будинку.

Свої вимоги мотивувала тим, що позивач уклала з відповідачем договір № 442-К купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого придбала 20/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач передала відповідачу обумовлену договором суму грошей, а та передала їй документи від частки будинку та ключі. Після чого ОСОБА_1 поселилася в ньому та мешкає з 2002 року до теперішнього часу. В 2019 році позивачка вирішила відчужити будинок та дізналась, що наявні в неї документи про право власності на будинок не визнаються чинними, внаслідок чого службовці реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності виконавчого комітету та міської ради порадили їй звернутись до суду із позовною заявою. Власниками інших частин домоволодіння є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які зазначені третіми особами по справі.

Вважає, що передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу частини спірного житлового будинку в судовому порядку немає.

Позивач у судове засідання не з`явилася. Надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, справу просила розглянути у її відсутність.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги визнає, та просить розглядати справу за її відсутності.

Представник Подільської міської ради Подільського району Одеської області в особі Реєстраційного відділу управління забезпечення діяльності виконавчого комітету та міської ради в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти позовних вимог не заперечували.

Треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про судове засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать підписи у рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення, про причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15 січня 2002 року, між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено на Українській товарній біржі договір № 442-К купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: 20/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно п. 5 договору, будинок продано за 5 000,00 грн., які отримані продавцем до підписання цього договору та новим власником нерухомого майна є ОСОБА_1 .

Угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року).

Відповідно висновку оцінювача СОД ОСОБА_10 від 10.07.2019, ринкова вартість 20/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку літ. «И» з прибудовами літ. «и1, и2» загальною площею 24,5 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., сараїв «У, Ц1», літнього душу літ. «Я1», станом на 10.07.2019 становить 75 400,00 грн.

Висновки суду підтверджуються матеріалами справи.

Спірні правовідносини між сторонами виникли 15 січня 2002 року, а тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Відповідно до статті 4 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод.

Згідно зі статтею 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

За загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу жилого будинку (його частини) підлягали нотаріальному посвідченню.

Згідно із частиною першою статті 128 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Згідно із статтею 47 ЦК УРСР (який був чинним на момент укладення біржової угоди щодо спірної квартири) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно встановлених фактичних обставин, ОСОБА_2 , передала позивачу нерухоме майно, а саме 20/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 , сплатила гроші за придбану частку домоволодіння. Даний договір зареєстровано в Котовському міжміському бюро технічної інвентаризації 19 березня 2002 року.

За договором сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала стаття 227 ЦК УРСР.

Законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі.

Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу домоволодіння дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу домоволодіння. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок під час розгляду подібного спору Верховний Суд зробив у постанові від 12 вересня 2018 року в справі № 522/50/16-ц.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомості від 15 січня 2002 року, оформленого на Українській товарній біржі, дійсним.

Що стосується вимоги позивача про встановлення факту належності ОСОБА_2 20/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , суд не вбачає підстав, оскільки даний факт ніким не оспорюється.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 20/100 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у Котовському представництві Одеської товарної біржі від 15 січня 2002 року укладений на Одеській товарній біржі шляхом складання договору № 442-К.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , право приватної власності на 20/100 частки домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з: житлового будинку літ. «И» з прибудовами літ. «и1, и2» загальною площею 24,5 кв.м., житловою площею 12,9 кв.м., сараїв «У, Ц1», літнього душу літ. «Я1».

В іншому відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Суддя О.О.Івінський

Повне судове рішення складено 10 вересня 2024 року.