Єдиний унікальний номер судової справи: 483/407/24
Номер провадження: 22-ц/812/1285/24 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за відсутності учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське»

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді - Рак Л.М. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське» (надалі - ПСП «Козирське») про розірвання договору оренди землі, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 в інтересах якої діяла адвокат Михайленко Н.М., звернулася до суду позовом до ПСП «Козирське» про розірвання договору оренди землі.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,82 га кадастровий номер :02:000:0478, розташована в межах території Козирської сільської ради Миколаївського (Очаківського району) Миколаївської області.

06 грудня 2017 року ОСОБА_2 уклала з ПСП «Козирське» договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 7 років.

Пунктом 12.5 вказаного договору оренди передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 грудня 2023 року вона стала власником зазначеної земельної ділянки, у зв`язку з чим звернулася до відповідача із листом-повідомленням про розірвання договору оренди землі, однак останній таку вимогу проігнорував.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки, площею 5,82 га кадастровий номер :02:000:0478 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Козирської сільської ради Миколаївського (Очаківського) району, Миколаївської області, укладений 06 грудня 2017 року між ОСОБА_2 та ПСП «Козирське» та припинити право оренди ПСП «Козирське» на дану земельну ділянку, а також стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2024 року позов задоволено. Розірвано договір оренди землі загальною площею 5,82 га, кадастровий номер :02:000:0478 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_2 та ПСП «Козирське» 06 грудня 2017 року та припинено право оренди земельної ділянки площею 5,82 га кадастровий номер :02:000:0478. Стягнуто з ПСП «Козирське» на користь ОСОБА_1 1211, 20 грн. судового збору та 5000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки договір оренди земельної ділянки у пункті 12.5 містить таку підставу для його розірвання, як перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи, враховуючи волевиявлення позивачки, спрямоване на припинення укладеного спадкодавицею договору оренди, а відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог та розірвання спірного договору.

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а висновки суду щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до п.12.5 Договору оренди, перехід права власності на земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору, а тому першочерговим необхідно розглянути питання зміни умов договору, а у випадку недосягнення згоди, розглядати обставини розірвання договору оренди землі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом ст. 1 вказаного Закону оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі припиняється у разі: закінчення строку, на який було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст.7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

За змістом частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.

Відповідно до положень статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 06 грудня 2017 року ОСОБА_2 уклала з ПСП «Козирське» договір оренди земельної ділянки площею 5,82 га, кадастровий номер :02:000:0478 (а.с.8-11).

За умовами вказаного договору, ОСОБА_2 передала ПСП «Козирське» в користування на 7 років належну їй на праві власності земельну ділянку площею 5,82 га, що розташована в межах території Козирської сільської ради Очаківського району, Миколаївської області.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Селецькою Н.П. 01 грудня 2023 року, ОСОБА_1 одержала у спадщину земельну ділянку площею 5,8205 га (кадастровий номер :02:000:0478), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Козирської сільської ради Очаківського району, Миколаївської області, що належала спадкодавиці ОСОБА_2 на підставі акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 589054, виданого Очаківською районною державною адміністрацією, Очаківського району, Миколаївської області 22 грудня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 07 (а.с.12).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку з 01 грудня 2023 року (а.с.13).

Відповідно до частини 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктом 12.5 Договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Козирське» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору.

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ПСП «Козирське» із заявою про розірвання договору оренди землі, що належить їй на праві приватної власності (а.с.14- 15).

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм та умов договору оренди землі, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав, для розірвання договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_2 та ПСП «Козирське» 06 грудня 2017 року та обґрунтовано задовольнив позов.

Доводи апеляційної скарги про те, що першочергово необхідно було розглянути питання зміни умов договору, а у випадку недосягнення такої згоди, розглядати обставини розірвання договору є суб`єктивним тлумаченням апелянтом умов договору, оскільки пункт 12.5 Договору не визначає такий порядок розгляду питань.

Разом з тим, апеляційної інстанції враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland, N 49684/99, § 2)).

Тому, враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні рішення про задоволення позовних вимог були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

За таких обставин, апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Козирське - залишити без задоволення.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 13 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 12 вересня 2024 року.