Справа номер 486/489/23 Головуючий суду першої інстанції Савін О. І.
Провадження номер 22-ц/812/1113/24 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів Коломієць В. В., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 травня 2024 року, ухвалене за позовом Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги з водопостачання та теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2023 року Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» (далі КП «ТВКГ») звернулося до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_1 , який обґрунтовувало наступним.

Позивач вказував, що КП «ТВКГ» є підприємством комунальної форми власності, основним видом діяльності якого згідно з Статутом є задоволення потреб населення, підприємств, установ організацій в наданні послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення територіальної громади м. Южноукраїнська.

16 вересня 2013 року між КП «ТВКГ» (Виконавець) та ОСОБА_1 (Споживач) укладено договір №050-03/00003 «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення». За умовами договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (1/2 частка), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

На ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 відкрито особові рахунки споживача комунальних послуг водопостачання, водовідведення та теплопостачання.

21 лютого 2022 року Южноукраїнським міським судом Миколаївської області у справі № 486/188/22 за заявою КП «ТВКГ» винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги на загальну суму 11 273 грн. Однак цей наказ було скасовано за заявою боржника.

Оскільки ОСОБА_1 продовжує неналежно виконувати свої зобов`язання за договором за нею рахується заборгованість, яка станом на 01 березня 2023 року становить 18 522,45 грн (11 534,02 грн за послуги з водопостачання та 6988,43 грн за послуги з теплопостачання).

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 18 522,45 грн заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за період з жовтня 2017 року по лютий 2023 включно, а також 2684 грн судового збору.

Позиція відповідача у суді першої інстанції

ОСОБА_1 проти задоволення позову заперечувала, вказуючи на те, що період нарахування заборгованості, заявлений позивачем, виходить за межі трирічного строку загальної позовної давності. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, але жодних угод з позивачем про збільшення строку позовної давності вона не укладала, а тому посилання позивача на договірний семирічний строк позовної давності є безпідставним. Редакція договору про надання комунальних послуг не відповідає типовій формі договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, адже містить самовільно доданий позивачем п.33 про збільшення позовної давності. Згідно з рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 29.05.2014 року №1261 позивачу були передані функції з надання послуг тільки 01.06.2014 року, тоді як датою укладення спірного договору значиться 16 вересня 2013 року. До 01 червня 2014 року послуги гарячого та холодного водопостачання, водовідведення, теплопостачання у м. Южноукраїнську надавало КП «Житлово-експлуатаційне об`єднання». Станом на 16 вересня 2013 року на неї позивачем навіть не було відкрито особовий рахунок.

Також відповідач зазначала, що позивач жодним доказом не підтвердив факт надання послуг за період з жовтня 2017 року по лютий 2023 року особисто відповідачу. До того ж, вона періодично не проживала за вищезазначеною адресою та не користувалася послугами, а саме: у період 01.11.2016 року по 01.11.2021 року.

Крім того, зазначала, що спожиті нею послуги повністю оплачені згідно з показами лічильників, тому нарахування позивачем заборгованості є безпідставним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 травня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів заявлених позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з рішенням суду, КП «ТВКГ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначав, що на підставі заяви ОСОБА_1 КП «ТВКГ» відкрито особовий рахунок на її ім`я та 16 вересня 2013 року укладено з нею договір №050-03/00003 «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення». ОСОБА_1 користувалася наданими послугами та до січня 2020 року часткового їх оплачувала.

Квартира відповідача знаходиться в багатоповерховому будинку, її приєднано до тепло-водо-каналізаційних мереж будинку та відбувається централізоване водо - теплопостачання та водовідведення. Відсутність власника за місцем проживання не впливає на послугу з постачання теплової енергії. Тому оплата цієї послуги поділена між двома співвласниками квартири: відповідачем та її колишнім чоловіком. Нарахування ж за водопостачання та водовідведення відбувається виключно за показниками лічильника з відповідача, оскільки її колишній чоловік виїхав на постійне місце проживання закордон, а отже не проживає в квартирі та не користується послугами водопостачання та водовідведення. Позивач наголошував, що відповідач не надала підтвердження оплати комунальних послуг за заявлений період.

Узагальнені доводи та заперечення осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому наголошено на тому, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

26 листопада 2002 року рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області №53 створено Комунальне підприємство «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство».

26 грудня 2013 року рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 1120 створено дочірне підприємство «Абонентський відділ Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство», який виділений із складу Комунального підприємства «Теплопостачання та водо - каналізаційне господарство».

29 травня 2014 року рішенням Южноукраїнської міської ради Миколаївської області № 1261 дочірне підприємство «Абонентський відділ Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» було реорганізоване шляхом приєднання до Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство».

ОСОБА_1 згідно з рішенням суду від 26.04.2012 р. є власником частки квартири АДРЕСА_2 . Інша частка цієї квартири належить ОСОБА_2 .

З виписки домової книги вбачається, що за цією адресою зареєстровані: ОСОБА_1 з 16 березня 1995 року та ОСОБА_3 з 11 жовтня 2010 року, ОСОБА_2 був зареєстрований з 16 березня 1995 року (знятий з реєстраційного обліку 13 травня 1998 року).

Власники квартири для оплати послуг теплопостачання, водопостачання та водовідведення мають по два рахунки кожний: ОСОБА_2 №813777-11 (водопостачання та водовідведення), №813777-19 (теплопостачання); ОСОБА_1 №813820-01 (водопостачання та водовідведення), №813820-09 (теплопостачання) (а.с.10, 62).

16 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та КП «ТВКГ» укладено типовий договір №050-03/00003 «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення». За умовами договору КП «ТВКГ» зобов`язується надавати споживачу послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 (1/2 частка), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Пунктом 33 цього договору визначено позовну давність тривалістю у 7 років.

Із записів трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що вона з 06 по 13 березня 2020 року, з 01 по 30 вересня 2020 року, з 18 лютого по 31 травня 2021 року, з 15 по 18 червня 221 року, з 15 по 16 липня 2021 року, з 08 вересня по 01 жовтня 2021 року працювала в Національному палаці мистецтв «Україна» у м. Києві підсобним робітником.

З виписки з історії хвороби № 9101079 від 12 травня 2020 року видно, що ОСОБА_1 лікувалась від короновірусного захворювання з 30 квітня 2020 року по 12 травня 2020 року у м. Києві.

В акті про непроживання від 26 квітня 2023 року вказано, що ОСОБА_1 зі слів сусідів за адресою: АДРЕСА_1 не проживала з 01 листопада 2016 року по 01 листопада 2021 року.

З наданого КП «ТВКГ» розрахунку випливає, що за абонентом ОСОБА_1 обліковується заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з жовтня 2017 року по лютий 2023 року включно у розмірі 18 522,45 грн (11 534,02 грн за послуги з водопостачання та 6988,43 грн за послуги з теплопостачання).

За вказаний період відповідачем оплачувалися послуги тільки чотири рази: 19.12.2017 1500 грн, 21.02.2018 695,28 грн, у січні 2019 170 грн за водопостачання та 244,04 грн за теплопостачання, у січні 2020 року 1900 грн за водопостачання та 500 грн за теплопостачання.

Позиція апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно з статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статті 13, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. №1875-ІV, який діяв до 01.05.2019, передбачають, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Норми статей 1, 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. №2189-VІІІ, який набрав чинності 10.12.2017 р., визначають, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Кількісний показник комунальних послуг це кількість одиниць виміру обсягу отриманої споживачем комунальної послуги, визначена відповідно до показань вузла обліку та/або вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Норми споживання комунальних послуг кількісні показники споживання комунальних послуг, які використовуються для розрахунків за спожиті комунальні послуги у випадках, передбачених законодавством.

Плата за абонентське обслуговування це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Статтями 19, 12 вищевказаних Законів України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено надання житлово-комунальних послуг виключно на договірних засадах, проте відповідно до норм статей 7, 20 цих Законів споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений цими Законами обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг.

Відповідно до п.31 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690 у разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю або іншій особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, показань відповідного вузла обліку, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем послуг за попередні 12 місяців, а у разі відсутності такої інформації за фактичний час споживання послуг, але не менше 15 діб.

Згідно з статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності становить три роки.

Частина 1 статті 259 ЦК України передбачає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Так, досліджені докази свідчать, що ОСОБА_1 з 2012 року належить частки квартири АДРЕСА_2 . 16 вересня 2013 року сторони підписали Типовий договір №050-03/00003 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення з терміном позовної давності 7 років. У цей же день на ім`я ОСОБА_1 були відкриті два особові рахунки: на водопостачання й водовідведення та теплопостачання. Вказана вище квартира має прилади обліку води. Тариф за теплопостачання розраховується відповідно до загальної площі квартири.

За період з жовтня 2017 року по лютий 2023 року включно ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 18 522,45 грн (11 534,02 грн за послуги з водопостачання та 6988,43 грн за послуги з теплопостачання), оскільки щомісячно комунальні послуги не оплачувала. За вказаний період нею була здійснена оплата тільки чотири рази, яка не покривала погашення усієї заборгованості.

Відповідач доказів на підтвердження відсутності заборгованості суду не надала. Також вона не спростувала здійснені нарахування заборгованості.

Не проживання ОСОБА_1 в квартирі не звільняє її від обов`язку нести витрати по оплаті за комунальні послуги, оскільки вона є співвласником квартири.

Враховуючи те, що позивач надавав послуги з теплопостачання та водопостачання й водовідведення відповідачу, а остання неналежним чином виконувала обов`язок по їх оплаті, то вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє заяву відповідача про застосування позовної давності, оскільки вона з урахуванням вимог укладеного договору (7 років) пропущена не була. Договір від 16 вересня 2013 року є правомірним, оскільки він судом недійсним не визнавався. Докази його не укладення також у справі відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вказане, колегія суддів доходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство».

Щодо судових витрат

Згідно із підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги позивача, скасував рішення суду першої інстанції, задовольнив позовні вимоги позивача, то наявні підстави для відшкодування відповідачем позивачу понесених ним судових витрат за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій на суму 6710 грн (2684 грн + 4026 грн).

Керуючись ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06 травня 2024 року скасувати та ухвалите нове судове рішення про задоволення позову Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» 11 534,02 грн за послуги з водопостачання, 6988,43 грн за послуги з теплопостачання за період з жовтня 2017 року по лютий 2023 року включно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Теплопостачання та водо-каналізаційне господарство» 6710 грн судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді В. В. Коломієць

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 16 вересня 2024 року.