ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 4823/2506/19

Апеляційне провадження № 22ск/4823/33/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники третейського спору:

позивач: Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи у залі суду справу за заявою ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі судді Бендик О.В. (одноособово) від 18 червня 2014 року (місце третейського розгляду: місто Чернігів, пр. Перемоги, 62) у справі № 1723-5/410/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490059483 від 18 березня 2008 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського апеляційного суду, як суду першої інстанції, із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14 за позовом публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство (далі АТ) «Сенс Банк», до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2008 року № 490059483.

В обґрунтування заяви зазначав, що 18 березня 2008 року між ним і закритим акціонерним товариством (далі ЗАТ) «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 490059483, відповідно до умов якого йому було надано кредит у сумі 4 543,37 доларів США для купівлі транспортного засобу марки ЗАЗ110307, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

У зв`язку з фінансово-економічною кризою, починаючи з 2009 року він не

у повному обсязі виконував умови кредитного договору, внаслідок чого

ЗАТ «Альфа-Банк» звернулося до Постійно діючого Третейського суду

при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз»

із позовом про стягнення із нього заборгованості за кредитним договором у сумі 33 080,21 грн (справа № 2004-9/09). Рішенням від 27 січня 2009 року позов банка було частково задоволено та стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором у сумі 29 884,42 грн (кредит), 820,14 грн і 1 977,47 грн (відсотки), а всього 32 554,28 грн.

Постановою Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 28 березня 2012 року з виконання рішення у справі № 2004-9/09 було закінчено виконавче провадження № 15808440 на підставі пункту 8 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» 1999 року (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

29 серпня 2019 року йому стало відомо, що рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14 за позовом АТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2008 року № 490059483 було стягнуто з нього на користь банка 718 538,20 грн, з яких: 5 061,29 грн відсотки, 713 476,91 грн пеня, а також 400,00 грн витрат по сплаті третейського збору. При цьому вказаний розмір заборгованості перевищує майже в 30 разів суму основного зобов`язання.

На підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14 ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29 серпня 2014 року (справа № 751/8345/14) було видано виконавчий лист і пред`явлено його до виконання спочатку до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві (постанова про повернення виконавчого документа від 01 листопада 2016 року у виконавчому провадженні № 46052349 згідно з пунктом 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» 2016 року (боржник чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку), потім до приватного виконавця Кошарського О.В. (постанова про відкриття виконавчого провадження № 59667934 від 29 липня 2019 року, постанова про арешт майна боржника від 29 липня 2019 року).

Вважав, що рішення третейського суду від 18 червня 2014 року підлягає скасуванню, оскільки справа, у якій прийнято рішення, незважаючи на наявність третейського застереження у кредитному договорі, не підвідомча третейському суду відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки)).

Вказував, що про розгляд третейської справи № 1723-5/410/14 він не знав і не міг знати, не брав участі в її розгляді, рішення не отримував, про її існування дізнався, отримавши від приватного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 липня 2019 року, після чого його адвокат Петришак А. Я. звернувся із адвокатським запитом до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» для отримання копії рішення від 18 червня 2014 року, яке ним і було отримано 29 серпня 2019 року.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд поновити йому строк на оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14, як такий, що пропущений із поважних причин, і скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі № 1723-5/410/14 про стягнення із нього заборгованості за кредитним договором від 18 березня 2008 року № 490059483 у розмірі 718 538,20 грн і третейського збору в сумі 400,00 грн.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07.10.2019 відкрито провадження у даній справі.

Витребувано з Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» матеріали третейської справи № 1723-5/410/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зупинено провадження у справі до закінчення розгляду Першим сенатом Конституційного Суду України справи за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 за вхідним №18/26 від 14.01.2019.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06.05.2024 поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29.05.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18.06.2014 у справі № 1723-5/410/14 - відмовлено.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18.06.2014 у справі № 1723-5/410/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490059483 від 18.03.2008 залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 18.07.2024 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Петришака А.Я. задоволено.

Ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29.05.2024 скасовано, справу направлено до Чернігівського апеляційного суду, як суду першої інстанції, для продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_1 адвоката Петришака А.Я., який підтримав заяву та просив її задовольнити, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали третейської справи № 1723-5/410/14, суд дійшов наступних висновків.

Щодо поновлення строків на оскарження рішення третейського суду

Судом установлено, що 04.06.2014 суддею Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнській фінансовий союз» Бендик О.В. (одноособово) постановлено ухвалу про початок розгляду третейської справи № 1723-5/410/14 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №490059483 від 18.03.2008. Розгляд справи призначено на 18.06.2014 на 09:45 (а.с. 1 третейської справи № 1723-5/410/14).

Відповідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України, Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 06.06.2014 направив рекомендоване відправлення ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 (а. 2 третейської справи № 1723-5/410/14).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу 27.06.2014 «мама Глущенко» отримала рекомендований лист від Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06.06.2014 (а. 35 третейської справи № 1723-5/410/14).

18.06.2014 Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» ухвалено рішення у справі № 1723-5/410/14, яким позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача, яким є громадянин України ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 490059483 від 18.03.2008 у розмірі 718 538,20 грн: по відсотках 5 061,29 грн, пеня 713476,91грн. Стягнуто з відповідача, яким є громадянин України ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати, а саме витрати по сплаті третейського збору у сумі 400 грн (а.с. 28-32, а. 31-33 третейської справи №1723-5/410/14).

Відповідно до списку згрупованих рекомендованих відправлень, що пересилаються в межах України, Постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» 23.06.2014 направив рекомендоване відправлення ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 (а. 34 третейської справи № 1723-5/410/14).

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, 27.06.2014 «мама Глущенко» отримала рекомендований лист від Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 23.06.2024 (а. 36 третейської справи № 1723-5/410/14).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 1 від 26.04.2023, зокрема в графі «відомості про матір» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 104-106).

Відповідно до статті 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, тобто спір, який або вже існує, або може виникнути у майбутньому між сторонами договору.

Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів врегульовано розділом VІІІ ЦПК України «Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів».

Відповідно до частини першої статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем розгляду справи третейським судом (частина третя статті 454 ЦПК України).

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою громадянки Російської Федерації ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 1 частини п`ятої, частини сьомої статті 454 Цивільного процесуального кодексу України № 2-р(II)/2022 від 06 квітня 2022 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункт 1 частини п`ятої, частину сьому статті 454 Цивільного процесуального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють поновлення судом строку на подання особою, яка є стороною, третьою особою в справі, розглянутій третейським судом, заяви про скасування рішення третейського суду.

Заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом дев`яноста днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом дев`яноста днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом (частина п`ята статті 454 ЦПК України).

Згідно з частиною сьомою статті 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою або шостою цієї статті, повертається. Суд за клопотанням заявника може поновити пропущений строк на подання заяви про скасування рішення третейського суду, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що: «Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

«Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

У цій справі національне законодавство на час подій не обмежувало дискреційні повноваження судів щодо часу або підстав для поновлення пропущеного строку. Сама концепція «поважних причин», згідно з якою національні суди виправдали відновлення провадження у справі заявника, не є чіткою. За таких обставин для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника» (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46-48, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року);

«Саме до повноважень національних судів належить вирішувати питання про будь-яке поновлення строку на апеляційне оскарження, такі повноваження не є необмеженими. Національні суди зобов`язані навести підстави. У кожній справі суди мають перевірити, чи можуть підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження виправдати втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує свободу розсуду судів щодо часу або підстав для поновлення строків.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2023 року у справі № 824/84/23 (провадження № 61-8937ав23) зазначено, що: «здійснюючи тлумачення положень частини сьомої статті 454 ЦПК України, Верховний Суд зазначає, що зазначена норма процесуального права не є імперативною, цей строк не є преклюзивним (присічним), оскільки не містить заборони на поновлення цього строку, як, наприклад, це передбачено у частині другій статті 358, частині третій статті 394, частині третій статті 424 ЦПК України та інших нормах. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (частина перша статті 120 ЦПК України). Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша та друга статті 126 ЦПК України). За частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення».

Звертаючись із заявою про скасування рішення третейського суду, ОСОБА_1 указував, що не знав про розгляд справи третейським судом, не отримував викликів із цього суду, а про рішення третейського суду дізнався лише у серпні 2019 року після отримання від приватного виконавця постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.07.2019. З такими доводами погоджується суд з огляду на наступне.

Так, у матеріалах третейської справи №1723-5/410/14 наявні рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, де отримувачем указано «мама ОСОБА_4 ».

Як вже було зазначено вище, відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №1 від 26.04.2023, зокрема в графі «відомості про матір» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на зазначене, матеріали справи не містять відомостей, що особа « ОСОБА_4 » є членом сім`ї ОСОБА_3 або була уповноважена представляти його інтереси.

Таким чином, в матеріалах справи, в тому числі третейської, відсутні безспірні докази того, що заявник отримав рішення третейського суду від 18.06.2014 чи достовірно знав про нього.

З матеріалів справи вбачається, що 15.08.2019 адвокат Петришак А.Я. звернувся до Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з адвокатським запитом, в якому просив надати письмову інформацію та засвідчені належним чином копії відповідних документів, що їх підтверджують, зокрема, з такого питання: чи приймалося 18.06.2014 Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» рішення по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким повністю задоволено позовні вимоги АТ «Альфа-Банк» про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 490059483 у сумі 718 538,20 грн та стягнення судових витрат, а саме: витрат по сплаті третейського збору в сумі 400 грн, якщо так, надати належним чином завірену копію відповідного рішення (а.с. 18-20).

27.08.2019 Постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідь на адвокатський запит було надіслано копію рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18.06.2014 по справі № 1723-5/410/14 (а.с. 28-32).

Таким чином, суд уважає, що з оскаржуваним рішенням ОСОБА_1 ознайомився лише 29.08.2024, після отримання копії його представником.

При цьому не заслуговують на увагу доводи Банку, стосовно того, що заявник дізнався про оскаржуване рішення суду із відзиву АТ «Альфа-Банк» по справі №754/15628/18 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання протиправними дій щодо розголошення банківської таємниці та такими, що здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Так, з рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2019 по справі №754/15628/18 вбачається, що 12.12.2018 до суду надійшов відзив від представника відповідача (АТ «Альфа-Банк»), в якому є посилання на рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18.06.2014.

В ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 05.02.2019 по справі №754/15628/18 зазначено, що позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача.

У судовому засіданні адвокат Петришак А.Я. зазначив, що відзив не отримував, участь у судових засіданнях по справі №754/15628/18, до визнання його явки обов`язковою, не брав.

У рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 15.10.2019 по справі №754/15628/18 суду зазначено, що відповідь на відзив надійшла 03.09.2019, тобто після отримання оскаржуваного рішення третейського суду представником відповідача.

Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 про розгляд справи третейським судом повідомлений не був, оскаржуване рішення отримав лише 29.08.2014, а тому строк на подання заяви про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18.06.2014 підлягає поновленню.

Щодо оскарження рішення третейського суду.

Судом встановлено, що 18.03.2008 ЗАТ «Альфа-Банк» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали Кредитний договір №490059483 (а.с. 10-11, а. 7-9 третейської справи №1723-5/410/14), за яким банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави на наступних мовах: сума кредиту: 4543,37 долари США; номінальна процентна ставка 13% річних; дата остаточного повернення кредиту 18.03.2011; цільове використання кредиту придбання транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та АТ «Українська автомобільна корпорація» №1276 від 12.03.2008 ЗАЗ, 110307, 2008 року випуску, колір білий, державний номер НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , тип легковий комбі (свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 , видане 13.03.2008 УДАІ ГУ МВС України, м. Київ).

Згідно з п. 11 розділу 1 Кредитного договору №490059483 судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв`язку з цим Договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту. Справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного Договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними у зв`язку з договором. Сторони домовилися, що якщо одна із сторін письмово не наполягає на іншому, то розгляд їх спору у третейському суді буде проходити виключно на підставі наданих сторонами письмових матеріалів, без проведення усного слухання і виклику сторін.

04.06.2014 ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №490059483 від 18.03.2008 (а. 4 третейської справи № 1723-5/410/14).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18.06.2014 позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з відповідача, яким є громадянин України ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490059483 від 18.03.2008 у розмірі 718 538,20 грн: по відсотках 5 061,29 грн; пеня 713 476,91 грн.

Стягнуто з відповідача, яким є громадянин України ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати, а саме витрати по сплаті третейського збору у сумі 400 грн (а. 31-33 третейської справи № 1723-5/410/14).

Розділом VII ЦПК України регламентований порядок здійснення провадження у справах про скасування рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу.

Частиною першою статті 454 ЦПК України визначено, що сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

Згідно з частиною третьою статті 457 ЦПК України, при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення третейського суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 458 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних, господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу цієї статті доповнено пунктом 14 згідно із Законом України від 03 лютого 2011 року №2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам») третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №6-2074цс15, від 27.01.2016 у справі № 6-2712цс15.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 03.02.2011 виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин за участю інших суб`єктів здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 27.01.2016 у справі №6-2712цс15, від 11.11.2015 у справі №6-1716цс15, від 18.11.2015 у справі №6-187цс15, з яким у подальшому погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №755/11648/15-ц (провадження №14-336цс18).

Таким чином, Закон України «Про третейські суди» містить заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі, споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дана справа не могла розглядатися третейським судом, так як не відносилася до його підсудності.

При цьому, наявність у кредитному договорі застереження (пункт 11 розділу 1) про те, що всі спори підлягають вирішенню в Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», не впливає на неможливість вирішення вказаного спору в третейському суді.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг, спір між сторонами стосується виконання договору споживчого кредиту, тому третейському суду, у відповідності до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», така справа не підвідомча. І за даних обставин, рішення, ухвалене третейським судом у цій справі, підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18.06.2014 у справі № 1723-5/410/14, з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, понесені за подання заяви про скасування рішення третейського суду у розмірі 384,20 грн (а.с. 1).

Керуючись ст. 141, 454, 457, 458 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490059483 від 18 березня 2008 року.

Заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 18 червня 2014 року - задовольнити.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі судді Бендик О.В. (одноособово) від 18 червня 2014 року (місце третейського розгляду: місто Чернігів, пр. Перемоги, 62) у справі № 1723-5/410/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №490059483 від 18 березня 2008 року - скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» (м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 18 вересня 2024 року.

Суддя О.Є. Мамонова