Справа № 743/782/24
Провадження №2/743/228/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 вересня 2024 року селище Ріпки
Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді: Кравчук М. В.
за участю секретаря: Марченко А. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в селищі Ріпки справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Справу передано головуючому судді 14.06.2024 р.
17.06.2024 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18.06.2024 р. було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 16.07.2024 р.
02.07.2024 р. від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, зареєстроване за вх № 2578/24.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16.07.2024 р. підготовче судове засідання було відкладено та постановлено викликати відповідача всіма відомими засобами зв`язку та через оголошення на вебсайті Судова влади України. Підготовче судове засідання відкладено на 29.07.2024 р.
29.07.2024 р. від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання з метою наданням відповідачу часу для реалізації права на подання відзиву на позовну заяву, зареєстроване за вх № 3011/24.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29.07.2024 р., постановленою без виходу до нарадчої кімнати, клопотання представника відповідача задоволено, в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 15.08.2024 р.
Заперечуючи щодо стягнення суми комісії відповідач зауважує, що хоча зі змісту п. 1.5.1 кредитного договору вбачається встановлення комісії «за надання кредиту» в розмірі 2850, 00 грн, однак у договорі не зазначено та позивачем не надано доказів наявності переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена комісія за видачу кредиту, та їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Відтак, відповідач вважає умову кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також відповідачем заявлено до стягнення на його користь 6 000, 00 грн витрат на правничу допомогу.
09.08.2024 р. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, зареєстрована за вх. № 3258/24, за змістом якого позивач наголосив на тому, що нарахування заборгованості здійснювалось у відповідності до умов кредитного договору, погоджених відповідачем. В частині комісії, то вона була нарахована за надання кредиту одноразово за ставкою 19 %.
Також позивачем акцентовано увагу суду на положеннях п. 4.2 договору, за умовами якого позивач має право після спливу строку кредитування починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1. 6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця.
Також позивач вважає заявлену відповідачем суму витрат на правничу допомогу необґрунтованою.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися. Повідомлялися про день, час та місце розгляду справи належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне.
26.10.2021 р. між ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4877299, відповідно до пункту 1.1 якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3 договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.
За змістом п. 3.3.2. договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1-1.6 та п. 2.4 цього договору.
У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (пункт 4.2).
За змістом п. 6.3 кредитного договору, позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. Правилами, паспортом споживчого кредиту та графіком платежів) договору в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Мілоан» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Мілоан», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Мілоан», що розміщені на вебсайті ТОВ «Мілоан» та є невід`ємною частиною цього договору; не є військовослужбовцем та не проходить один з видів військової служби, визначених ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» в момент укладення договору.
Згідно із п. 7.1 цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1. договору.
Факти укладення кредитного договору та отримання кредиту відповідачем визнаються, а відтак дані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 78 ЦПК України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.
Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Щодо доводів відповідача про нарахування процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування суд зважає на таке.
Згідно п. 84 постанови від 05.04.2023 р. у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду висловила правовий висновок про те, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.
У даному випадку між сторонами було визначено строк дії договору з 26.10.2021 р. р. до 25.11.2021 року. Отже, строк кредитування припинився з 26.11.2021 р. та з цієї дати у відповідача припинились зобов`язання по сплаті щомісячних платежів, які він мав вносити кожного місяця та сплати відсотків, які нараховувались. У даній справі сторони також погодили строк кредитування - 30 днів, термін закінчення кредитування 25.11.2021 р. (п. 1.3, п. 1.4 договору).
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 2850, 00 грн суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити виходячи з наступних підстав.
Відповідно до п. 1.5.1 договору про споживчий кредит № 4877299 від 26.10.2021 р., передбачено оплату комісії за надання кредиту у розмірі 2850, 00 грн.
Разом з тим, сторона позивача в позовній заяві не вказує та не обґрунтовує, які саме послуги за вказану комісію надавались відповідно до умов кредитного договору.
10.06.2017 р. набув чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 р. № 1734-VIII (далі - Закон), відповідно до частини другої статті 8 якого до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Таким чином, Законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію, пов`язану з наданням кредиту.
Як зазначає відповідач, позивачем не надано роз`яснень щодо послуг, що мають бути пов`язані з наданням кредиту, натомість зазначено, що така комісія встановлена саме за надання кредиту.
Суд зауважує, що на виконання вимог, у тому числі, частини другої статті 8 Закону Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила).
Відповідно до пункту 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил).
У додатку 2 до Правил розміщено таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.
В колонці 9 вказаної таблиці окремо визначено такий вид платежу за кредитом, як «комісія за надання кредиту».
Судом встановлено, та не заперечується відповідачем, що останній ознайомився з умовами договору та підписав його. Підписанням договору відповідач, фактично, взяв на себе обов`язок зі сплати комісії за надання кредиту у встановленому розмірі.
Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи відповідача щодо нетотожності понять «комісія за надання кредиту» та «комісія за послуги, пов`язані з наданням кредиту», оскільки ці поняття становлять собою єдину гіперо-гіпонімічну групу.
З урахуванням обізнаності відповідача про розмір та порядок сплати такої комісії суд вважає доводи відповідача в цій частині необґрунтованими.
Посилання відповідача на висновки суду касаційної інстанції у справах № 202/5330/19, № 204/224/21, № 344/3078/23 суд відхиляє у зв`язку з неподібністю правовідносин, позаяк у вказаних справах надавалась оцінка правомірності стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, а не за надання кредиту.
Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
На виконання положень ст. 141 ЦПК України розподілу підлягають понесені сторонами судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.
Так позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028, 00 грн.
Відповідачем понесено витрати на правову допомогу у розмірі 6000, 00 грн, на підтвердження чого надано копію договору про надання правничої допомоги від 25.07.2024 р., копію акту прийняття-передачі наданих послуг від 25.07.2024 р., а також копію квитанції до прибуткового касового № 250 від 25.07.2024 р. (а. с. 75 - 77).
До складу наданих послуг увійшли консультаційні послуги (1500, 00 грн) та послуги з аналізу законодавства, складання відзиву та виготовлення додатків до нього у вигляді документів, що підтверджуть, в тому числі, правомірність понесених витрат (4500, 00 грн).
Оцінивши вказані документи та матеріали справи, суд вважає, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу є у достатній мірі деталізованими та не є завищеними, тому суд вважає такі витрати обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги у частці, що відповідає 809, 08 грн сплаченого позивачем судового збору (33, 40 % від ціни позову), стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 50% (404, 54 грн) вказаного розміру судового збору, а інші 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету (404, 54 грн).
Відповідно, з позивача на користь відповідача частково підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до частки позовних вимог, у задовленні яких відмовлено: 3757, 80 грн (6000, 00 грн х 62, 63 %).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-268, 280, 281 ЦПК України, суд, -
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом тридцяти днів до Чернігівського апеляційного суду з дня складання повного судового рішення.

Суддя М. В. Кравчук