Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/5195/24
Провадження №: 2-н/332/519/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 р. м. Запоріжжя

Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Блажко У.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Зубенка О.А. звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» (надалі ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат») нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати у розмірі 82 815,14 грн.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя дійшла висновку про наявність правових підстав, передбачених ст. 165 ЦПК України, для відмови у видачі судового наказу.

Частиною 3 ст. 19 ЦПК України встановлено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено у розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Статтею 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, позовна давність за вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати складає три місяці з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає із моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

При цьому слід враховувати, що у наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог, тобто таких, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Зі змісту заяви вбачається, що ОСОБА_1 з 13.10.2015 знаходиться у трудових відносинах з ТОВ ««Запорізький титано-магнієвий комбінат», працює на посаді машиніста крана (кранівника).

Відповідно до довідки ТОВ «Запорізький титано-магнієвий комбінат» від 07.05.2024 № 247 заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 за період з серпня 2022 року по квітень 2024 року складає 82 815,14 грн.

Виходячи зі змісту вищевказаної довідки, ОСОБА_1 про наявність у підприємства заборгованості перед ним за заробітною платою дізнався 07.05.2024. Заява про видачу судового наказу надійшла до суду 09 вересня 2024 року, що свідчить про пропуск заявником позовної давності. Отже, такі вимоги можуть бути вирішені лише у позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

За таких обставин суддя вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Керуючись статтями 160, 165, 166, 258-261 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький титано-магнієвий комбінат» нарахованої, але невиплаченої заробітної плати.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвалу надіслати заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя У. В. Блажко