Справа №345/3618/24
Провадження № 2/345/912/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

12.09.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Онушканича В.В.

за участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,

розглянувши у заочному відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права часткової власності та поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Позов мотивує тим, що 18.11.2011 року вона одружилася з відповідачем, після державної реєстрації шлюбу сторони залишилися кожен на своєму дошлюбному прізвищі. Від шлюбу спільних дітей не було. Проживши в шлюбі з відповідачем 11 років, сторони не змогли продовжувати дальше спільне подружнє життя, кожен почав жити окремо. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2024 року, яке вступило в законну силу 03.04.2024 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Позивачка зазначає, що з часу одруження з відповідачем з 2011 року вони придбали ряд нерухомого майна, яке документально було оформлене на відповідача. Так, у 2012 році сторони вирішили, що треба придбати по місцю проживання позивачки якусь земельну ділянку для будівництва свого будинку. Тому 06.09.2012 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, розміром 0,08 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером: :44:001:0089 по АДРЕСА_1 , які документально оформили на відповідача ОСОБА_2 .

В 2013 році на вищевказаній земельній ділянці сторонами був збудований невеликий житловий будинок, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., який знаходиться по АДРЕСА_1 . Даний будинок було здано в експлуатацію і на нього видано свідоцтво про право власності, серія та номер: 8951489 від 05.09.2013 року. Таким чином, за час шлюбу сторони придбали 2 об`єкти нерухомого майна.

Оскільки шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 04.03.2024 року, яке набуло законної сили 03.04.2024 року, то на даний час позивачка хоче провести поділ майна подружжя в судовому порядку, оскільки з відповідачем проживають окремо, взаємних контактів і порозуміння між сторонами немає. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду, просить поділити між нею та відповідачем спільне майно подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розміром 0,08 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :44:001:0089, яка розташована по АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності 1/2 частину земельної ділянки, розміром 0,08 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :44:001:0089, яка розташована по АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 .

Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі за участю її представника, просить позов задоволити.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Окремо слід відмітити, що ухвала суду від 19.06.2024 про відкриття провадження у спрві разом з позовом і додатками надсилалсь відповідачу на адрнесу зареєстрованого його місця проживання. Проте, поштове відправлення повернулось до суду, адже не було вручено відповідачу з причин його відсутності за вказаною адресою. Місце реєстрації відповідача підтверджується відповіддю з ЄДДР.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов слід задоволити в повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони з 18.11.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.4), рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.03.2024 року шлюб між ними було розірвано (а.с.5).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серії НВ-024 від 22.04.2024 року (а.с.6-11) 06.09.2012 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :44:001:0089, розміром 0,08 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами побудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 . Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок здійснена 22.08.2013 року на ім`я відповідача (а.с. 13-14)

Отже, вищевказана земельна ділянка та житловий будинок набуті сторонами за час перебування у шлюбі.

За правилами ст.ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

А тому, виходячи з принципу презумпції спільної сумісної власності та враховуючи, що жодних доказів на спростування такої презумпції відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що вищевказана земельна ділянка та житловий будинок по АДРЕСА_1 належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Ч.1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Ст.71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя.

Як роз`яснено в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя при наявності спору, суд має право призначити ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

З наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірні земельна ділянка та житловий будинок були набуті сторонами на час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягають поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, шляхом визнання за кожним із співвласників права власності на 1/2 частину.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, ст.ст. 158, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розміром 0,08 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :44:001:0089, яка розташована по АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, розміром 0,08 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :44:001:0089, яка розташована по АДРЕСА_1 , а також на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 49,8 кв.м., житловою площею 32,2 кв.м., який розташований по АДРЕСА_1 , в порядку поділу майна подружжя.

За письмовою заявою відповідача заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Інші учасники справи (в тому числі і позивач), а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 12.09.2024 року.

Суддя Володимир ОНУШКАНИЧ