233 Справа № 760/9333/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.09.2024 Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участю секретаря Любач Н.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, була передана за підсудністю Костянтинівському міськрайонному суду Донецької області, цивільна справа надійшла до суду 01 липня 2024 року. Загальне позовне провадження у справі відкрите ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 31 липня 2024 року, призначено підготовче засідання.

13 вересня 2024 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява позивача ОСОБА_1 , від імені та вінтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення вищезазначеного позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на: 1/3 частину квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 ; на садовий будинок в садовому товаристві «Дніпро-8» за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить відповідачу на праві власності.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що на сьогоднішній день у ОСОБА_3 існує особливо великого розміру борг перед позивачем, він добровільно його не бажає повернути, існує велика ймовірність того, що відповідач захоче уникнути повернення боргу і до винесення судом рішення він може подарувати чи продати чи іншим чином переоформити своє майно на третіх осіб для того, щоб унеможливити виконання рішення суду. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказане майно може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі відчуження відповідачем по справі квартири на користь третіх осіб.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 22.07.2024 року ОСОБА_3 належить значна кількість нерухомого майна.

Просить взяти до уваги, що Печерським районним судом м. Києва розглядається справа № 757/12194/23-ц (провадження № 2-3246/24) про стягнення грошових коштів з ОСОБА_3 , де кредиторами виступає велика кількість осіб. В рамках цієї справи божник ОСОБА_3 (зі слів кредиторів) висловлював думку про потребу швидкої реалізації неарештованого майна, щоб до винесення судом рішення суду у нього не відібрали частки у квартирах в м. Києві, належних йому на прав власності та будинки в садових товариствах.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, дійшов до наступного висновку.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасників справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен врахувати обґрунтованість заявлених вимог, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також запобігти порушенню прав третіх осіб в зв`язку з вжиттям судом заходів забезпечення позову.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини свого звернення із такою заявою.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд на підставі наданих позивачем доказів має дійти висновку про те, що такі дії реально може бути вчинено.

Наявність ризику вчинення будь-якою особою дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання відповідного судового рішення, має бути не ілюзорним, а підтверджуватись доказами, які б давали сторонньому незалежному спостерігачу зробити висновок про реальність такого ризику.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення вимоги чи позову до нього, може бути відчужене, зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову, позивач зазначає про існцвання на його думку великої ймовірності того, що відповідач захоче уникнути повернення боргу і до винесення судом рішення може подарувати, продати чи якимось чином по іншому переоформити своє майно на третіх осіб для того щоб унеможливити виконання рішення суду, при цьому доказів на підтвердження реального існування такого ризику (наприклад, оголошення тощо), заява не містить.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України та не зазначено жодного доказу на підтвердження наявності обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, та свідчать про необхідність накладення арешту на нерухоме майно, зазначене у заяві про забезпечення позову.

Твердження заявника про істотне ускладнення або неможливість в майбутньому виконати судове рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову, зводяться до припущень останнього.

З доданого заявником до заяви скриншоту з веб-сайту судової влади убачається, що у цивільній справі № 757/12194/23-ц (провадження № 2-3246/24), що перебуває у провадженні Печерського районного суду м. Києва, ОСОБА_3 має статус третьої особи, та зазначені у заяві обставини щодо наявності такої справи та висловлення ОСОБА_3 думки про потребу реалізації неарештованого майна (зі слів інших осіб) на переконання суду не можуть слугувати належним доказом наявність ризику вчинення відповідачем дій, які в подальшому зможуть призвести до неможливості виконання судового рішення.

Станом на теперішній час у справі не з`ясовано обсяг позовних вимог та думку відповідача по суті позову, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір неможливо.

Заявником також не обґрунтовано необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову щодо нерухомого майна, яке належить відповідачу на праві спільної часткової власності з іншими особами, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що в заяві про забезпечення позову заявником не наведено обґрунтованих та об`єктивних доказів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, яке належить відповідачу та не є безпосереднім предметом позову, не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За таких обставин у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149-153, 259-260, 353-355 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлений 16 вересня 2024 року.

Суддя :