Справа № 950/632/24
Номер провадження 2-о/950/44/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Лебедин

04 вересня 2024 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

при секретарі судового засідання Сивоконь А.І.

з участю: заявниці ОСОБА_1 , представника заявниці ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедин справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та встановлення факту перебування на утриманні, заінтересовані особи: Лебединська міська рада Сумської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, ОСОБА_3 , Міністерство оборони України, Головне управління Національної гвардії України,

В С Т А Н О В И В:

Заявниця, в особі свого представника, звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просила: встановити факт постійного проживання її та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року і до моменту смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 у квартирі за номером АДРЕСА_1 ; встановити факт перебування її на утриманні ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що у період часу з 2000 року по 2023 рік вона проживала разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 та спільними дітьми за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з збройною агресією російської федерації ОСОБА_4 був призваний на військову службу по мобілізації та 23.09.2023 загинув під час артилерійського обстрілу в районі н.п. Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла квартира за номером АДРЕСА_1 , земельні ділянки площею 4,00 га та площею 1,01 га. Оскільки вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше 5 років, то ОСОБА_1 вважає, що має право на дану спадщину у четверту чергу спадкування за законом. Однак, нотаріусом їй було роз`яснено, що для оформлення спадщини необхідно у судовому порядку установити факт її спільного проживання зі спадкодавцем понад 5 років.

Крім цього, ОСОБА_1 просить встановити факт її перебування на утриманні ОСОБА_4 . При цьому зазначає, що має право на отримання виплат по втраті годувальника та просить врахувати, що вона або ж не мала місця роботи і єдиним джерелом її доходу була допомога по безробіттю, яка виплачувалася їй періодично у мінімальному розмірі, або ж працювала на підприємствах з виплатою їй заробітної плати у мінімальному розмірі. Джерелом коштів для її проживання та проживання дітей, батьком яких є ОСОБА_4 , була заробітна плата останнього, що перевищувала її доходи. За рахунок заробітної плати та доходів ОСОБА_4 , які були основним та постійним джерелом засобів до існування, вони з чоловіком утримували та виховували спільних дітей, ремонтували житло, придбавали продукти харчування, одяг, ліки, сплачували комунальні послуги і т.п.

Також ОСОБА_1 посилається на те що підставою звернення до суду з даною заявою стало те, що після смерті чоловіка, який загинув під час проходження військової служби, вона має право на отримання одноразової грошової допомоги, що призначається в разі загибелі (смерті) військовослужбовця.

Заявниця та її представник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю з наведених вище мотивів. Заперечення Міністерства оборони України, викладені в письмових пояснення, вважають необґрунтованими та просять суд до уваги не приймати.

Представник Лебединської міської ради, а також ОСОБА_3 в наданих заявах проти задоволення вимоги ОСОБА_1 не заперечили. Справу просили розглядати без їх участі.

Представник Міністерства оборони України направив до суду письмові пояснення, в яких проти вимог ОСОБА_1 заперечив, просив її заяву залишити без розгляду, посилаючись на наявність спору, який повинен розглядатися судом в порядку позовного, а не окремого провадження.

Представники Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області та Головного управління Національної гвардії України в судове засідання не з`явилися хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Своїх письмових пояснень чи заперечень щодо заявлених вимог не надали.

Свідок ОСОБА_5 , допитана в судовому засіданні, показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом як подружжя близько 20 років в квартирі, яка належала останньому. В них є двоє спільних дітей. Стосунки в їх сім`ї були добрі. Разом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели спільне господарство. У матері ОСОБА_4 є садиба в селі, де ОСОБА_1 та ОСОБА_4 працювали. Останній утримував ОСОБА_1 та дітей, надавав їм кошти. Після смерті ОСОБА_4 заходами щодо його похованням займалася ОСОБА_1 разом з матір`ю покійного.

ОСОБА_1 , допитана в судовому засіданні як свідок, показала, що вона разом з ОСОБА_4 проживали як одна сім`я та мають двох спільних дітей. ОСОБА_4 повністю забезпечував родину, надавав їй та дітям кошти. З чоловіком разом вони вели спільний побут, робили ремонтні роботи в квартирі, придбали автомобіль. Господарство тримали у батьків ОСОБА_4 , бо за їх місцем проживання такої можливості не було. До 2023 року ОСОБА_4 працював трактористом та добре заробляв. До 2005 року вона взагалі ніде не працював. Іноді підробляла вахтером у гуртожитку. Коли чоловік проходив службу в ЗСУ, то переслав їй 250000 грн. Похованням ОСОБА_4 займалися вони з його матір`ю та військова частина, де останній служив.

Заслухавши заявницю, її представника, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що в с. Малий Вистороп, Сумського району, Сумської області був зареєстрований та проживав громадянин ОСОБА_4 (а.с. 17-18).

У зв`язку зі збройною агресією російської федерації останній був призваний на військову службу по мобілізації та проходив службу у військовій частин НОМЕР_1 Національної гвардії України (а.с. 19, 20).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 загинув під час артилерійського обстрілу в районі н.п. Кліщіївка, Бахмутського району, Донецької області, про що свідчить сповіщення сім`ї № 97 від 01.12.2023 (а.с. 27).

Зі смертю останнього відкрилася спадщина на майно, яке належало йому за життя (а.с. 29-31, 32-33, 34-35).

ОСОБА_1 посилається на те, що вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2002 року і до дня смерті останнього у квартирі за номером АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим вона вважає, що має право на спадщину після смерті ОСОБА_4 як спадкоємиця четвертої черги спадкування за законом.

Крім цього, у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 заявниця бажає отримати виплати по втраті годувальника та одноразову допомогу, що призначається в разі загибелі (смерті) військовослужбовця.

Однак, для оформлення спадщини та отримання відповідних грошових виплат необхідно встановити факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її разом з ОСОБА_4 та факт перебування на його утриманні, що й змусило її звернутися до суду.

Суд повністю погоджується з заявленими ОСОБА_1 вимогами, а заперечення Міністерства оборони України вважає такими, що не заслуговують на увагу, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За ст. 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК (2947-14) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать, зокрема, жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу.

Відповідно до п. 23 зазначеної постанови Пленуму ВСУ, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року № 757/8786/15-ц.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі № 524/10054/16.

З висновків Верховного Суду викладених у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, вбачається, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення з спадкоємцем спільним витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Для встановлення факту проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. При цьому показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Всі вищеперераховані обставини знайшли своє підтвердження в процесі розгляду даної справи.

Так, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно проживала разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_4 з березня 2000 року до 23.09.2023 за адресою: АДРЕСА_2 , про що свідчить довідка Маловисторопського старостинського округу від 01.02.2024 № 15.1-13/55 (а.с. 36).

За час спільного проживання у них народилися діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 25, 26).

У своїх письмових поясненнях, викладених у відзиві (а.с. 76-77), ОСОБА_3 , яка відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 21) є матір`ю ОСОБА_4 , зазначає, що у період часу з 2000 року по 2023 рік ОСОБА_1 проживала однією сім`єю у якості цивільної дружини разом з її сином ОСОБА_4 в квартирі, розташованій за вищевказаною адресою. У даній квартирі заявниця проживала з З ОСОБА_8 та їх спільними дітьми: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . За час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 робили разом ремонт у квартирі, вели спільне господарство, працювали на городі, утримували худобу. Дружину та дітей матеріально забезпечував та утримував ОСОБА_4 .

Показанням свідка ОСОБА_5 було підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом як подружжя близько 20 років в квартирі, яка належала останньому. Від спільного проживання у подружжя народилося двоє дітей. Стосунки в їх сім`ї були добрі, разом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вели спільне господарство. Після смерті ОСОБА_4 його похованням займалися дружина ОСОБА_1 та матір покійного.

Обставини щодо спільного проживання з ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила й сама ОСОБА_1 , яка допитувалася судом в якості свідка та яка показала, що вони разом з ОСОБА_4 проживали як одна сім`я. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей. Проживаючи разом, вони мали спільний побут, разом з чоловіком утримували підсобне господарство, проводили ремонт в квартирі, придбали автомобіль. ОСОБА_4 мав постійне місце роботи та матеріально забезпечував сім`ю, в тому числі під час службу в ЗСУ. Після смерті похованням чоловіка займалася вона та його матір.

З договору (а.с. 37) встановлено, що 02.08.2023 ОСОБА_4 подарував ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 250000 грн., що, як вважає суд, свідчить про близькі їх стосунки. Також даним договором доводиться й та обставина, що фактичним місцем проживанням як ОСОБА_4 , та і ОСОБА_1 є саме квартира за номером АДРЕСА_1 .

Обставини, на які посилається заявниця, також знайшли своє підтвердження й у письмових доказах (а.с. 38-56), які в сукупності з іншими доказами підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року і до моменту смерті останнього 23.09.2023 р. та які іншими доказами в ході судового розгляду спростовані не були і жодних сумніві у суду не викликають.

Таким чином, встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 скались відносини, які в розумінні ст. 3 СК України, притаманні подружжю, пов`язані з спільним проживанням, веденням спільного побуту, наявністю взаємних прав та обов`язків, а тому вимоги заявниці про встановлення факту їх постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу підлягають задоволенню.

Щодо перебування особи на утриманні, то повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона не була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого, має значення для переходу на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалась утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо. Така ж позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року № 592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Судом встановлено, що заявниця до моменту смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 , дійсно перебувала на його утриманні, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами (а.с. 16, 20, 37, 38-56) та показами свідка ОСОБА_5 й самої заявниці, а також письмовими поясненнями заінтересованої особи ОСОБА_3 (а.с. 76-77), з яких встановлено, що протягом останніх років життя ОСОБА_4 . ОСОБА_1 або ж не мала місця роботи і єдиний джерелом її доходу була допомога по безробіттю, яка виплачувалася їй періодично у мінімальному розмірі, або ж працювала з виплатою їй заробітної плати у мінімальному розмірі. Основним джерелом коштів сім`ї була заробітна плата ОСОБА_4 , що значно перевищувала доходи ОСОБА_1 . Крім цього, встановлено, що в період спільного проживання з ОСОБА_4 заявниця шість років перебувала у декретній відпустці по догляду за спільними дітьми та їх утримував виключно ОСОБА_4 . Тривалий час ОСОБА_1 взагалі не працювала. Коли працювала, то отримувала зарплату, якої не вистачало для її існування та утримання сім`ї, а тому утримував ОСОБА_1 та дітей ОСОБА_4 . Без опіки та коштів чоловіка ОСОБА_1 не змогла б прожити, він її дійсно утримував та всіляко допомагав.

З огляду на вище встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що факт перебування заявниці на утриманні ОСОБА_4 в період їх спільного проживання знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду та підлягає встановленню.

Разом з цим, ухвалюючи рішення, суд вважає такими що не заслуговують на увагу доводи представника Міністерства оборони України про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

При цьому суд зазначає, що встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та факту перебування на утриманні має для заявниці юридичне значення і потрібне для отримання спадщини та відповідних грошових виплат. В іншому, окрім судового, порядку встановити такі факти заявниця не має можливості, у зв`язку із чим звернулася до суд.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України установлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частинами третьою, четвертою, шостої статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Під спором про право розуміють певний стан суб`єктивного права. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , Міністерства оборони України посилається на те, що під час судового розгляду виник спір про право, однак суд з такими доводами не погоджується, оскільки заявниця звернулася до суду в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством для заяв даної категорії (окреме провадження). Факти, які просить встановити ОСОБА_1 , не пов`язані з порушенням, оспоренням або невизнанням відповідного права та вирішенням того чи іншого спору, а є виключно підставою для подальшої реалізації особою свого права, зокрема, щодо можливого отримання грошових виплат. Спір про право отримання таких виплат судом у дній справі не вирішується.

При цьому заслуговують на уваги доводи представника заявниці про те, що відповідно до п. 9 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (в редакції від 18.06.2024 № 714) до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належить жінка, з якою загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 та про встановлення факту перебування заявниці на його утриманні підлягають задоволенню повністю.

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265, 293, 315, 319 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ) однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року і до моменту смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_6 у квартирі за номером АДРЕСА_1 .

Встановити факт перебування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утриманні ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.09.2024.

Суддя Олександр ЧХАЙЛО