Справа № 167/458/24 Головуючий у 1 інстанції: Павлусь О. С.
Провадження № 22-ц/802/834/24 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Любомльськго районного суду Волинської області від 26 червня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2024 року позивач звернулася з позовом до суду про розірвання шлюбу.

Ухвалою Любомльськго районного суду Волинської області від 26 червня 2024 року клопотання відповідача задоволено. Надано сторонам для примирення строк на шість місяців. Провадження в справі зупинено до 26 грудня 2024 року.

В апеляційній скарзі позивач просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу вказала, що у позовній заяві про розірвання шлюбу вона зазначила, що: «відсутні підстави для застосування заходів примирення, як це передбачено ст.. 111 СК України, оскільки відносини між мною та відповідачем фактично припинені, а їх відновлення є неможливим і суперечить моїх інтересам та інтересам наших дітей». Однак, суд першої інстанції повністю проігнорував вищезазначене і безпідставно надав строк на примирення та зупинив провадження по справі на той самий строк, абсолютно не враховуючи думку та доводи позивачки викладені в позовній заяві про розірвання шлюбу. Зазначає, що твердження відповідача про намір зберегти сім`ю, є неправдивим.

У поданому відзиві представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки позивачем оскаржується ухвала суду про зупинення провадження у справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 16.09.2024 тобто, дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 04 серпня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через відсутність взаєморозуміння спільне життя у сторін не склалося, не підтримують шлюбно-сімейних відносин та не ведуть спільне господарство. За вказаних обставин, позивачка просила суд не надавати сторонам строк для примирення та розірвати укладений між ними шлюб.

Заперечуючи щодо розірвання шлюбу, відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив надати строк на примирення тривалістю шість місяців. В обґрунтування наявності підстав для надання строку на примирення, відповідач посилався на те, що він бажає зберегти сім`ю.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції врахував вищевказані пояснення відповідача, та, зважаючи на наявність у сторін двох неповнолітніх дітей, надав останнім строк для примирення тривалістю шість місяці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним та обґрунтованим, виходячи з наступних підстав.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 7ст. 240 ЦПК України визначено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Згідно з п. 4 ч. 1ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 253 ЦПК України у випадках, встановлених пунктом 4 частини першої статті 251 цього Кодексу, провадження у справі зупиняється до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Як зазначено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошенаКонституцією Україниохорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Виходячи з наведених норм процесуального права, зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду. Отже, якщо у справі про розірвання шлюбу суд дійде висновку про необхідність надання подружжю строку для примирення, який не може перевищувати шести місяців, суд відповідно до імперативної вказівки п. 4 ч. 1ст. 251 ЦПК України зобов`язаний зупинити провадження у справі на цей строк.

Враховуючи наведені обставини справи та положення законодавства, а саме обставини заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, наявність у подружжя двох неповнолітніх дітей, причини, зазначені в позовній заяві позивачем у позові, які не дають підстав уважати, що примирення між подружжям неможливе, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про надання терміну для примирення тривалістю шість місяці та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі, що є обов`язком суду відповідно до п. 4 ч. 1ст. 251 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів наголошує, що надання судом строку для примирення подружжя не суперечить моральним засадам суспільства, не є примушуванням сторін до спільного проживання, не є втручанням у їх приватне життя, порушенням норм моралі, конституційних прав позивача та принципу добровільності шлюбу, а спрямоване виключно на збереження сімейних відносин, як це передбачено вище зазначеними нормами законодавства. Незгода з цим позивачки, про яку вона вказує в апеляційній скарзі, за наявності клопотання іншого з подружжя, який бажає примирення, не є перешкодою для вжиття судом заходів примирення сторін. Тому доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення щодо надання строку на примирення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не спростовують висновків суду.

Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала, якою було зупинено провадження у справі та надано подружжю строк для примирення, є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Любомльськго районного суду Волинської області від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: