КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/3774/22

09 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Рейнарт І.М.

при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Серта Олександра Володимировича на заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києвавід 29 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., у цивільній справі за позовом Акцінерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

в с т а н о в и в:

У лютому 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк», банк), звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обгрунтовувало тим, що 19 березня 2008 року між АКБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «Дельта Банк», і ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 137 000, 00 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 19 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 80278 (далі - договір іпотеки). Предметом іпотеки є двокімната квартира АДРЕСА_1 .

08 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і АТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором № 0.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала унаслідок чого станом на 29 вересня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 378 546, 76 доларів США, з яких: 133 456, 26 доларів США прострочена заборгованість; 245 090, 50 доларів США строкова заборгованість по нарахованих відсотках.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №273246520 від 03 вересня 2021 року позивачу стало відомо, що предмет іпотеки на даний час належить відповідачу ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, позивач вважав, що у зв`язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банк вправі задовольнити вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням викладених обставин, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості перед банком за кредитним договором про №0 від 19 березня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить відповідачу, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в сумі, яка складає - 1 324 000, 00 грн.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2022 року позов Акцінерного товариства «Альфа-Банк»,яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 0 від 19 березня 2008 року, яка станом на 29 вересня 2021 року складає 378 546, 76 дол. США, що складається з: 133 456, 26 дол. США простроченої заборгованості; 245 090, 50 дол. США строкової заборгованості по нарахованих відсотках, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру загальною площею 44, 3 кв.м., житловою площею 27 кв.м., під АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Звернення стягнення на предмет іпотеки провести шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом в сумі 1 324 000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» 19 860, 00 грн судового збору.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом Акцінерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким заочним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Серт Олександр Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову Акцінерного товариства «Альфа-Банк»,яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», відмовити.

В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, які мають значення для справи.

Судом першої інстанції не враховано, що відповідно до інформаційної довідки №273246520 від 03.09.2021 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься жодних відомостей про іпотеку квартири на підставі іпотечного договору №80278 від 19.03.2008 року.

Скасування обтяження квартири АДРЕСА_2 , іпотекою було здійснено 17.08.2020 року, про що прийнято рішення №53635464 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Фартушною Т.М.

Станом на момент подання позову, а також на момент ухвалення заочного рішення, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не містилось відомостей про іпотеку квартири, що було залишено місцевим судом без належної правової оцінки.

Зазначає, що 19.02.2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 19.02.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком А.В., нотаріальний бланк НМР №853414, за яким відповідач ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , за що сплатив кошти у розмірі 1 336 613,00 грн (один мільйон триста тридцять шість тисяч шістсот тринадцять гривень).

На момент укладення договору від 19.02.2021 року вказана квартира не була обтяжена ні іпотекою, ні будь-яким іншим видом обтяження нерухомого майна, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №245139961 та №245139839 від 19.02.2021.

Отже, відповідач ОСОБА_1 є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2 , про існування будь-яких відомостей про права інших осіб на квартиру або їх обтяжень він не знав та не міг знати, добросовісно покладалася на ці відомості, відтак набув право на квартиру вільну від будь- яких незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Позивач під час судового розгляду справи не доводив недобросовісності набуття відповідачем спірного майна (квартири), хоча, виходячи з характеру цивільно-правового спору, саме позивач мав довести недобросовісність відповідача під час набуття у власність спірного майна.

Сторона відповідача вважає, що місцевий суд не міг до добросовісного набувача ОСОБА_1 застосувати будь-які негативні наслідки, спрямовані на порушення його права на мирне володіння майном, на підставі договору іпотеки, запис про який було скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно задовго до того, як він придбав квартиру у власність, та помилково встановив, що між сторонами у справііснують взаємовідносини як іпотекодержателя та іпотекодавця на підставі іпотечного договору №80278 від 19.03.2008 року.

Без урахування висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про задоволення позову АТ «Альфа-Банк», оскільки у разі, якщо позивач вважає свої права порушеними, то йому слід звертатись із позовом про визнання прав іпотекодержателя, а обраний ним спосіб захисту у цій справі є неналежним.

В частині порушення норм процесульного права сторона відповідача зазначає, що усі поштові повідомлення для відповідача у справі направлялись судом першої інстанції на адресу АДРЕСА_3 , де відповідач не був зареєстрований та фактично не проживав. З 23.02.2007 року відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , про що міститься відповідна відмітка у паспорті відповідача.

Оскільки відповідач був позбавлений можливості заявити свої доводи та надати докази на підтвердження заперечень проти позову АТ «Альфа-Банк», то новими доказами, що підлягають дослідженню, є такі, що подавались відповідачем разом із заявою про перегляд заочного рішення, а саме: договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 19.02.2021 року, на підставі якого відповідач набув право власності на квартиру; інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №245139961 та №245139839 від 19.02.2021 року, за запитом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченка А.В., щодо того, що на момент набуття відповідачем права власності на квартиру жодних відомостей про іпотеку реєстр не містив; інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373808854 від 11.04.2024 року, за запитом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченка А.В., щодо того, що обтяження квартири іпотекою на підставі іпотечного договору №80278 від 19.03.2008 року скасовано 17.08.2020 року, про що прийнято рішення №53635464 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фартушної Т.М.; заява про скасування (роздруківка сканованої копії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), з якої вбачається що обтяження квартири АДРЕСА_2 іпотекою на підставі іпотечного договору №80278 від 19.03.2008року скасовано 17.08.2020року на підставі заяви Акціонерного товариства «Альфа-Банк».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Серт Олександр Володимирович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача АТ «Сенс Банк» - Подольський Антон Юрійовичпросив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року між АКБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 137 000, 00 доларів США, строком до 19 березня 2037 року зі сплатою 12,40 % річних (а.с. 5-8).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, 19 березня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 уклали договір іпотеки № 80278, предметом якого була належна іпотекодавцю на праві власності двокімната квартира АДРЕСА_1 . Під час посвідчення цього договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В.накладено заборону відчуження предмета іпотеки, яку зареєстровано в реєстрі заборон за № 174 (а.с. 9-10).

09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Альфа-Банк» укладений договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги за кредитами, в тому числі й за договором № 0 (а.с. 18-20).

Відповідно до наданої АТ «Альфа-Банк» довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 29 вересня 2021 року через неналежне виконання позичальником ОСОБА_2 оюГеоргіївноюзобов`язань утворилася заборгованість у розмірі 378 546, 76 доларів США, з яких: 133 456, 26 доларів США прострочена заборгованість; 245 090, 50 доларів США строкова заборгованість по нарахованих відсотках.

За висновком про вартість майнавід 22 січня 2022 року, виконаного ТОВ «Незалежна експертна компанія», вартість об`єкта оцінки - двокімнатої квартири АДРЕСА_1 , становить 1 324 000, 00 грн без ПДВ (а.с. 15).

Із наданої позивачем інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 09 вересня 2020 року державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2020 року, серії та номер 4113,провів державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_3 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна 000 від 03 вересня 2021 року власником квартири АДРЕСА_5 , є ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19 лютого 2021 року, серії та номер 612 (а.с. 11-13).

Справа до розгляду призначалась судом першої інстанції неодноразово.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Здійснені судом першої інстанції виклики відповідача до суду за адресою, зазначеною у позовній заяві - квартира АДРЕСА_2 повернулись на адресу суду без вручення, з довідкою поштового зв`язку про причини повернення рекомендованого листа «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 77, 89).

До початку судового засідання представник позивача ОСОБА_4 звернувся до суду з письмовою заявою, зареєстрованою судом 29 вересня 2022 року, про розгляд справи у відсутності представника позивача, зазначивши, що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с. 81, 82).

В судове засідання 29 вересня 2022 року учасники справи не з`явились, розгляд справи судом першої інстанції проведено у порядку заочного провадження.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача.

Свій висновок суд першої інстанції мотивував тим, що квартира АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 та є предметом договору іпотеки, укладеного між нею та банком, була відчужена останньою на користь відповідача ОСОБА_1 , який набув право власності на неї та, відповідно, набув статусу іпотекодавця. За умовами іпотечного договору відповідач має всі права та несе всі обов`язки, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

З наданого позивачем при зверненні до суду висновку про вартість майна, виконаного ТОВ «Незалежна експертна компанія», вартість об`єкта оцінки становить 1 324 000, 00 грн. Сума заборгованості за умовами договору станом на 29 вересня 2021 року становить 378 546, 76 доларів США, тобто, обраний позивачем спосіб захисту є співмірним вартості майна.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами першої, другої, третьої та четвертої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанцї норм процесуального права, зазначає, що сторона відповідача не мала можливості взяти участь в судовому розгляді справи з поважної причини, оскільки не була належним чином повідомлена про судовий розгляд даної справи у відповідності до чинних на час вчинення таких дій процесуальних норм.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права з наведених підстав, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з положеннями частини першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні, про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Судові виклики і повідомлення учасників про місце, дату і час судового засідання проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Частинами третьою, четвертою статті 128 ЦПК України передбачено, що судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом

Згідно частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

Пунктами 1, 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку (пункт 1); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3) або день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 4).

Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку - абзац 2 частини шостої статті 128 ЦПК України.

Таким чином, про належне вручення учаснику справи судової повістки про місце, дату і час судового засідання, окрім випадків, передбачений пунктамим 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, може свідчити лише розписка.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання - пункт 1 частини 2 статті 223 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що справа за пред`явленим позовом АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки призначалась судом першої інстанції до розгляду за правилами загального провадження з викликом сторін, у тому числі у підготовче засідання, неодноразово, а саме: на 04 квітня 2022 року, 27 червня 2022 року, 03 серпня 2022 року, 30 серпня 2022 року, 12 вересня 2022 року, 29 вересня 2022 року (а.с. 28, 44, 51, 62, 69, 79).

Про дату, час і місце судового засідання на вказані дати суд першої інстанції сповіщав відповідача ОСОБА_1 шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток про виклик на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві: АДРЕСА_6 , а також через оголошення про виклик.

У матеріалах справи наявні поштові конверти, адресовані відповідачу, разом із повідомленням про вручення поштового відправлення, які повернуті відділенням поштового зв`язку на адресу суду, з довідкою поштового зв`язку про причини повернення рекомендованого листа «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 77, 89).

Інформації з органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи про місце проживання (перебування) фізичної особи (відповідача у справі) ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Таким чином, у розпорядженні суду першої інстанції на час вчинення процесуальної дії щодо повідомлення відповідача про місце, дату і час як підготовчого засідання, так і судового розгляду справи, не було інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи (відповідача у справі) ОСОБА_1 по місту Києву, у тому числі за адресою, зазначеною у позовній заяві: АДРЕСА_6 .

Та обставина, що місце проживання (перебування) фізичної особи (відповідача у справі) ОСОБА_1 не зареєстроване по місту Києву, у тому числі за адресою, зазначеною у позовній заяві: АДРЕСА_6 , підтверджуються ксерокопією паспорту останнього, за відомостями якого місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 115-117).

Доказів інформування учасника процесу відповідача ОСОБА_1 щодо розгляду справи, вручення інших судових документів, у тому числі, позовної заяви з копіями відповідних документів, за офіційною адресою місця проживання відповідача ОСОБА_1 - АДРЕСА_7 , судом першої інстанції у розумінні статтей 128-130 ЦПК України не вжито, що вказує на те, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, за результатом проведення якого судом першої інстанції ухвалено оскаржувне судове рішення.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.

Відповідно до частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Неналежне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи призвело і до порушення судом першої інстанції умов проведення заочного розгляду справи, оскільки за приписами статті 280 ЦПК України проведення заочного розгляду справи можливе лише у разі наявності у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, на підставі статті 280 ЦПК України суд до постановлення ухвали про заочний розгляд справи обов`язково повинен перевірити факт повідомлення відповідача належним чином про місце, дату і час судового засідання. Судові виклики і повідомлення учасників про місце, дату і час судового засідання проводяться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України. При цьому в матеріалах справи повинні бути належні докази такого судового виклику, повідомлення. Якщо відповідні докази відсутні, то відповідач не може вважатися повідомленим належним чином, і підстав для заочного розгляду справи не існує.

Ухвалюючи рішення у справі за поданим позовом АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, у порядку заочного провадження, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв, розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 щодо якого відсутні докази належного повідомлення (судового виклику) про місце, дату і час судового засідання, причини його неявки в судове засідання не з`ясував, чим порушив конституційне право відповідача ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, що не відповідає гарантіям реалізації права на доступ до правосуддя, щодо права особи на справедливий судовий розгляд, передбачених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції.

В цій частині доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження.

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням додатково поданих пояснень (заперечень проти позову) відповідачем ОСОБА_1 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Фактичні обставини у справі, яка переглядається, свідчать про те, що квартира №36, загальною площею 44,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 була предметом іпотеки за договором № 80278 від 19 березня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання кредитного зобов`язання.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 17 серпня 2020 року приватним нотарісом Дніпровського міського нотаріального округу Фартушною Т.М. внесено відомості до реєстру про скасування/анулювання обтяження щодо об?єкта - квартири АДРЕСА_1 ) - а.с. 128, 130.

09 вересня 2020 року державний реєстратор: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буглак О.Г. на підставі договору купівлі-продажу від 09 вересня 2020 року, серії та номер 4113,провів державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_3 .

19 лютого 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено та нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком А.В. договір купівлі-продажу квартири квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 157-158).

Того ж дня, 19 лютого 2021 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №56710050 від 19 лютого 2021 року, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченком А.В., запис №40637692(а.с. 159).

На момент укладення договору від 19 лютого 2021 рокуквартира АДРЕСА_2 не була обтяжена ні іпотекою, ні будь-яким іншим видом обтяження нерухомого майна, що підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №245139961 та №245139839 від 19 лютого 2021 року за запитом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченка А.В. (а.с. 160-163).

Звертаючись до суду з цим позовом, новий кредитор АТ «Альфа-Банк»,яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», обгрунтовував свої вимоги тим, що зобов`язання позичальника ОСОБА_2 перед кредитором за кредитним договором не виконані, а особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки - ОСОБА_1 , набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статі 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором - частина перша статті 5 ЦПК України,

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відчуження об?єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , що була предметом іпотеки, здійснено, коли у відповідному Державному реєстрі не було певного запису про його обтяження іпотекою.

Договір купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2021 року є чинним та на момент його вчинення квартира не була обтяжена іпотекою, не перебувала під забороною.

Позивач АТ АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», під час розгляду справи не посилався на недобросовісність набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру та цю обставину не доводив.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18) наведено висновок про те, що внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19))

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19).

Велика Палата Верховного Суду для забезпечення єдності судової практики у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) конкретизувала висновки, викладені у низці постанов Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду України та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, щодо деяких питань при вирішенні спорів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Конкретизація висновків полягала, зокрема у такому: За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду в разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя; у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек зазначених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Виходячи з обставин справи, якапереглядається, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право іпотекодержателя порушене, способом захисту, передбаченим правом, є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, що заявлені в цій справі АТ АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк»,позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не відповідають належному способу захисту.

Зміна судом як предмета позову, так і правових підстав позову є порушенням принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленого статтею 13 ЦПК України, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Такий правовий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76).

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про задоволення позову АТ «Альфа-Банк»,яке змінило назву на АТ «Сенс Банк»,до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотекибез оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме право учасника справи знати про дату, час і місце розгляду своєї справи та ухвалення судового рішення всупереч вимогам 223 ЦПК України.

Порушення зазначених вимог законодавства, якими обґрунтовує свою апеляційну скаргу відповідач, відповідно до пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування апеляційним судом судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення по суті заявлених позовних вимог АТ «Альфа-Банк»,яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги, з урахуванням установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови, дають підстави вважати, що оскаржуване судове рішення Солом`янського районного суду міста Києвавід 29 вересня 2022 року ухвалено без дотримання норм матеріального й процесуального права та без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк»,яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки в задоволенні позову АТ «Альфа-Банк», яке змінило назву на АТ «Сенс Банк», відмовлено, тому понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються та покладаються на останнього.

З урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, відповідачу мають бути відшкодовані позивачем АТ«Сенс Банк» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 29 790,00 грн.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 321, 328 ЦК України, ст.ст. 1, 17, 23 Закону Україн «Про іпотеку», ст.ст. 5, 8, 12, 13, 128-130, 141, 211, 263, 280, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Серта Олександра Володимировича задовольнити.

Заочне рішення Солом`янського районного суду міста Києвавід 29 вересня 2022 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акцінерного товариства «Альфа-Банк», яке змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк», до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Сенс Банк» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) у відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 29 790,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2024 року.

Головуючий : Судді: