Справа № 592/3605/20
Провадження № 2/592/12/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Литовченка О.В.,

за участю секретаря судового засідання Соляник Є.О.,

представника позивача адвоката Нежевело В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідачів адвоката Грицика Г.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду м. Суми клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Грицика Геннадія Олексійовича про залишення позову без розгляду у цивільній справі в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Сумська міська рада, про усунення перешкод у володінні та користуванні об`єктами права власності, -

встановив:

В провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми, на стадії судового розгляду, знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: Сумська міська рада, про усунення перешкод у володінні та користуванні об`єктами права власності.

22.08.2024 від представника відповідача адвоката Грицика Г.О. надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

В судовому засіданні було поставлено на обговорення клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, яке обгрунтовано тим, що адвокат Нежевело Валентина Вікторівна ввела в оману суд та не повідомила про той факт, що 06.10.2015 року її Клієнт в межах справи окремого провадження №592/9611/15-ц зверталася до Ковпаківського районного суду м. Суми, заінтересовані особи: Управління держземагенства у Сумському районі, департамент містобудування та земельних відносин Сумської міської ради, Державна реєстраційна служба Сумського міського управління юстиції, ОСОБА_1 «про встановлення факту, що має юридичне значення». Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.11.2015 року по справі №592/9611/15-ц проголошено, що встановлюється юридичний факт, що земельна ділянка площею 0,1 га розташована за адресою: АДРЕСА_1 право власності на яку посвідчується державним актом СМ 159136 виданим на ім`я ОСОБА_3 02.02.2004 року та на підставі рішення Сумської міської ради №70 від 17.02.1994року. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18.01.2016 року встановлено наступні преюдиційні факти: 02.02.2004 року ОСОБА_4 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: АДРЕСА_1 , на якій знаходиться житловий будинок. (а. с. 6). ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 мають спільну межу. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з певного часу (а це станом на 2015рік) існує спір з приводу користування земельною ділянкою, яка розташована вздовж межі між належними їм садибами по АДРЕСА_3 . Тому відповідно до ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суд залишив заяву без розгляду.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні просили суд задовольнити вказане клопотання.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення вказаного клопотання заперечувала. Надала письмові заперечення.

Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що клопотання представника відповідача не підлягає задоволенню за наступних обставин.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

У пункті 52 рішення «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 08 квітня 2010 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду: «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою ЄСПЛ, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia, заява № 48778/99, пункт 25, ЄСПЛ 2002-ІІ).

Отже, під доступом до правосуддя згідно зі прецедентною практикою ЄСПЛ та відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції розуміють право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Тобто здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою та ухвалення судового рішення на засадах верховенства права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року в справі № 146/318/20 (провадження № 61-11374св20) зроблено висновок, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права. Необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У Постанові КЦС ВС від 04.09.2024 № 170/499/23 (61-697 св 24) зроблено висновок, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору

Тобто, в даному випадку підстава та предмет позовів є відмінними.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що відсутні підстави залишення позову без розгляду, оскільки у цивільних справах містяться не тотожні підстави та предмет позову.

Керуючись ст. 257, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

постановив:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Грицика Геннадія Олексійовича про залишення позову без розгляду - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 18.09.2024.

Суддя О.В. Литовченко