КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 372/1395/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10980/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Сташків Т.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації половини вартості відчуженого майна, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Панич О.В. звернувся до суду із вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію половини вартості відчуженого майна не в інтересах сім`ї автомобіля BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 , в сумі 1 213 010 грн. 00 коп., та судові витрати, понесені на сплату судового збору, проведення судової експертизи і на професійну правничу допомогу (а.с. 2-8).

На обґрунтування позовних вимог, зазначала, що 01.06.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб (актовий запис № 540), який зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_2 . 05.11.2022 року, в період перебування сторін у шлюбі, ними придбано автомобіль BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 . Договір купівлі-продажу № 8047/2022/2495961 від 05.11.2022 року на підставі якого подружжя придбало вказаний автомобіль, був підписаний ОСОБА_2 . Станом на травень 2023 року позивач разом зі своїми дітьми проживала та проживає у АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 проживав та проживає за адресою АДРЕСА_2 .

В червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 з тих підстав, що спільне життя між ними не склалось, фактичні шлюбні відносини припинені, припинено спільне господарство. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.10.2023 року у справі № 752/11106/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу -задоволено, шлюб між сторонами розірвано.

Однак, з відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 22.11.2023 року № 31/26-823аз, згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 , 31.05.2023 року перереєстрований на ім`я ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 8047/2023/3851435 від 31.05.2023 року. Згідно Бюлетеня авто товарознавця № 133 від 19.02.2024 року, ціна продажу автомобіля становить 2 426 020,00 грн. Разом з тим, позивач не надав відповідачу письмової згоди на відчуження цього транспортного засобу. Кошти, отримані від продажу автомобіля не пішли на потреби сім`ї і продаж автомобіля було здійснено не в її інтересах.

За таких обставин, оскільки автомобіль був відчужений відповідачем без згоди та проти волі іншого з подружжя, позивач не позбавлений права на відповідну грошову компенсацію вартості відчуженого майна (а.с. 2-8).

18 березня 2024 року до суду надійшла заява про забезпечення позову від представника ОСОБА_1 - адвоката Панича О.В., в якій останній просив накласти арешт на майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 1 213 010,00 грн. та накласти арешт на належні ОСОБА_2 грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 1 213 010,00 грн., що знаходяться (обліковуються) у банківських та інших фінансово-кредитних установах на території України, на рахунках, що будуть виявлені Державною виконавчою службою або приватним виконавцем у процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, крім рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом (а.с. 41-46).

В обґрунтування заяви посилався на обставини, зазначені в позовній заяві. Вказував, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації половини вартості відчуженого майна не в інтересах сім`ї автомобіля BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 , в сумі 1 213 010,00 грн. Враховуючи дії ОСОБА_2 , а саме таємне, без відома та згоди ОСОБА_1 відчуження належного їй на праві спільної сумісної власності автомобіля, вважав, що після відкриття провадження у даній справі, будуть вживатися всі можливі дії, спрямовані на утруднення та унеможливлення виконання судового рішення, у тому числі і шляхом відчуження належного йому майна та шляхом зняття грошових коштів, що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_2 у фінансових установах України, а тому просив заяву задовольнити, наклавши арешт на належне відповідачу на праві власності майно та грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 1 213 010 грн. 00 коп. Вважав, що обраний спосіб забезпечення позову відповідає вимогам процесуального законодавства щодо співмірності, розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом спору, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Звертав увагу, що з витягу з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань вбачається, що відносно ОСОБА_2 здійснюється розгляд кримінального провадження, у зв`язку з тим, що останній умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, в умовах воєнного стану заволодів нерухомими майном ОСОБА_4 (батько ОСОБА_1 ), яке розташовується в Обухівському районі Київської області, шляхом укладення договорів купівлі-продажу, використовуючи підроблену довіреність, чим завдав останньому значну матеріальну шкоду. Отже, ОСОБА_2 систематично вчиняє дії, які направлені на незаконне позбавлення як ОСОБА_1 так і її батька належного їм на праві власності майна (а.с. 41-46).

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_5 , що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації половини вартості відчуженого майна - відмовлено (а.с. 59-62).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 15 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Панич О.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про забезпечення позову (а.с. 65-74).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильно вирішення питання про забезпечення позову. Посилався на обставини, зазначені в позовній заяві та заяві про забезпечення позову. Вказував, що висновок суду першої інстанції, що у задоволенні заяви слід відмовити з підстав не надання відомостей про наявність у відповідача рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, а також у зв`язку з тим, що заявником не вказано майно, на яке необхідно накласти арешт є помилковим, та такими, що суперечать нормам чинного законодавства, правовим позиціям Верховного Суду та Київського апеляційного суду, оскільки факт відсутності вказаних позивачем відкритих рахунків, майна боржника не є підставою для відмови в задоволенні зави про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно, в межах суми позову, що належить відповідачу.

Посилався на правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 28.09.2023 року у справі № б/н, провадження № 61-11439ав23, від 02.08.2019 року в справі № 923/560/17, від 14.01.2021 року у справі № б/н, провадження № 61-16635ав20,та інші (а.с. 65-74).

11 червня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - адвоката Круковської Р.І., в якому остання просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін (а.с. 106-116).

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Панич О.В. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Панич О.В., що останній підтвердив в судовому засіданні. Повідомлення ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Поряд з цим, відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом 12 вересня 2024 року був сповіщений 27 червня 2024 року повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС його представника - адвоката Круковської Р.І., із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення про що у справі є докази(а.с. 124-126, 140-145).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. При цьому, участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (частина 2 ст. 372 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) вказано, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В постанові Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 904/2357/20 зазначено, що під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. Сума підданих арешту грошових коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18 та від 05 вересня 2019 року у справі № 911/527/19).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звертаючись до суду з вищевказаним позовом просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію половини вартості відчуженого майна не в інтересах сім`ї автомобіля BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 , в сумі 1 213 010 грн. 00 коп.

Порушуючи питання про забезпечення позову, представник позивача вказував на те, що невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позовних вимог може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, оскільки відповідач з метою уникнення виконання судового рішення, у разі його задоволення, може здійснювати дії щодо відчуження належного йому майна або зняття грошових коштів, що знаходяться на рахунках, відкритих на його ім`я у фінансових установах України.

Викладені обставини, враховуючи положення ст. 151 ЦПК України є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпеченняпозову суд першої інстанції виходив того, заявником не надано відомостей про наявність у відповідача рахунків, їх номери та назви відповідних установ, не вказано майно, на яке необхідно накласти арешт.

Тобто, суд поклав обов`язок на заявника вказати конкретні відкриті банківських рахунки відповідача та зазначити конкретне майно.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що арешт може бути накладений на конкретне майно та грошові кошти, що належать відповідачу.

Сам лише факт відсутності вказаних заявником відкритих банківських рахунків, майна відповідача не є безумовною підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми 1 213 010,00 грн., що належать відповідачу, оскільки як передбачено частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах суми 1 213 010,00 грн., з оглядуна підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування вказаного виду забезпечення позову. При цьому, забезпечення реалізації накладення арешту на грошові кошти відповідача на відкритих ним рахунках в банківських установах в межах суми 1 213 010,00 грн., за виключенням сум, які підлягають сплаті як обов`язкові платежі, податки та збори, заробітної плати, може бути забезпечено на стадії виконання судового рішення про забезпечення позову.

Вказаний захід забезпечення позову є обґрунтованим, адекватним і співмірним із заявленими позовними вимогами, та дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

В іншій частині вимоги заяви задоволенню не підлягають, з огляду на те, що накладення арешту як на грошові кошти в межах суми 1 213 010,00 грн. так і на майно в межах суми 1 213 010,00 грн. відповідача матиме подвійне забезпечення позовних вимог, арешт грошових коштів і майна на загальну суму, що вдвічі перевищує ціну позову суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову.

Посилання представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що відповідач не здійснює заходів щодо можливого ускладнення виконання майбутнього рішення суду, а тому відсутні підстави для забезпечення позову, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи між сторонами існує спір щодо стягнення грошової компенсації половини вартості відчуженого майна автомобіля BMW X6, 2019 року випуску, об`єм двигуна 2993 см, номер кузова НОМЕР_1 .

При цьому, слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, ухвала Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 березня 2024 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на грошові кошти ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ), що знаходяться на банківських рахунках, що належать ОСОБА_2 , відкритих в банківських установах України, у межах суми 1 213 010,00 грн.

В решті вимог заяви відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ).

Боржник: ОСОБА_2 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ).

Строк пред`явлення постанови до виконання - три роки.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 12 вересня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова