Справа № 276/1379/24
Провадження по справі №2/276/458/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року смт. Хорошів

Володарсько-Волинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Бобра Д.О.,

з участю секретаря судового засідання Свиридок А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 71 312,57 гривень.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8684470. Кредитний договір укладено в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 Кредитного договору. Відповідно до п.2.1. Кредитного договору, Кредитні кошти надаються ТОВ «МІЛОАН» Позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Згідно з п.1.1. Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «МІЛОАН» грошових коштів у сумі, визначеній у п.1.2, Кредитного договору, за реквізитами, зазначеними у п.2.1. Кредитного договору.

28 листопада 2023 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 28112023 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «МІЛОАН» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.

Відповідно до Реєстру боржників №1 від 28 листопада 2023 року до Договору факторингу №' 28112023 від 28 листопада 2023 (витяг з Реєстру боржників додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 23807.80 грн., з яких:

- 5967.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 17490.80 грн. - сума заборгованості за відсотками;

- 350.00 грн. - заборгованість за комісією;

- 0.00 грн. - сума заборгованості за за пенею.

Всупереч умовам Кредитного договору, незважаючи на повідомлення, Відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 28.11.2023 Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Також позивач зазначає, що 15.06.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі Первісний кредитор, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та Відповідачем було укладено Договір позики №78329634. Вказаний договір укладений у вигляді електронного документа шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «про електронну комерцію». Згідно з п.1 Договору позики, за цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (надалі «Позику»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк Позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики.

14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу №14/06/21 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Відповідно до Реєстру боржників №20 від 20.03.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 (витяг з Реєстру боржників №12 додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача в сумі 16865.62 грн., з яких:

- 3525.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 13340.62 грн. - сума заборгованості за відсотками;

- 0.00 грн. - сума заборгованості за пенею.

Після відступлення Позивачу права грошової вимоги до Відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги до Відповідача, Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Також, позивач зазначає, що 14 червня 2023, а також 15 липня 2023 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВАНС КРЕД ИТ» (далі - Первісний кредитор, ТОВ «АВАНС КРЕДИТ») та ОСОБА_1 (далі - Відповідач або Позичальник) було укладено кредитний договір № 19274-06/2023 та кредитний договір № 21237-07/2023 відповідно.

Кредитні договори підписано електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, який зазначений п. 8 Кредитного договору, реквізити та підписи сторін.

Відповідно до п.п. 1.6. п. 1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п. 1.6. п. 1 Кредитного договору.

27.12.2023 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 27122023 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників (копія витягу з Договору факторингу додається).

Відповідно до Реєстру боржників від 27.12.2023 до Договору факторингу № 27122023 від 27.12.2023 (витяг з Реєстру боржників додається), ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача по договору № 19274-06/2023 в сумі 21589.15 грн., з яких: 5500.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16089.15 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також по договору № 21237-07/2023 в сумі 9050 грн., з яких: 2000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 7050 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 26.06.2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

16.07.2024 року відповідачем засобами поштового зв`язку подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підтвердження своїх заперечень проти позову відповідач стверджує, що позивачем не доведено належними доказами набуття позивачем права вимоги за кредитними договорами до ОСОБА_1 , а саме, перехід до позивача прав вимоги за кредитними договорами, зокрема, у договорах факторингу не вказано ціну, за яку було продано право грошової вимоги, не долучено докази на підтвердження оплати по договорам факторингу. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено жодними належними доказами отримання грошових коштів ОСОБА_1 за кредитними договорами, зокрема, не надано жодного бухгалтерського документа на підтвердження видачі позичальнику ОСОБА_1 кредитних коштів, при тому що обов`язок доказування у даному випадку покладений саме на позивача. Також у відзиві зазначається, що позивачем не надано розрахунки заборгованості по жодному із чотирьох кредитних договорів, на підставі яких заявлено вимоги про стягнення заборгованості, зокрема не вбачається яким чином булла розрахована заборгованість, за який сааме період, яка відсоткова ставка застосовувалася, що унеможливлює перевірити вірність нарахування відсотків в межах строків дії договору.

У наданій стороною позивача 24.07.2024 року відповіді на відзив представник позивача за довіреністю просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вважає відзив відповідача безпідставним та необґрунтованим. Представник зазначає, що позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від Первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ», а твердження Відповідача щодо не доведення Позивачем факту переходу права грошової вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Укладання між сторонами кредитних договорів підтверджено належними та допустимими доказами, сторонами договорів узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови кредитування. Щодо ненадання позивачем доказів отримання грошових коштів ОСОБА_1 представник позивача зазначив, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення Відповідачем кредитних коштів за укладеними з Первісними кредиторами кредитних договорів, щодо яких виник спір, з тих причин, що Позивач не є первісним кредитором, а дані документи формуються, складаються та зберігаються в установі банку, який видавав кредит, відповідно до чинного законодавства України відповідальною особою банку. У відповідності до умов кожного з укладених кредитних договорів, кошти надаються Позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану Позичальником при укладанні кредитного договору. Зазначив, що саме Відповідач має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і він має можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів, однак будь-яких належних доказів для спростування позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», Відповідачем не надано.

Разом з тим, представник позивача у відповіді на відзив зазначає, що з метою надання вичерпної інформації по справі, позивач, після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до Первісних кредиторів з відповідними запитами про надання інформації щодо надання додаткових доказів за укладеними кредитними договорами, однак станом на 23.07.2024 позивач не отримав відповіді на свої запити, а тому після надходження запитуваних документів, позивачем невідкладно буде направлено їх до суду шляхом подання клопотання про долучення доказів.

Представник позивача у судове засідання не прибув, у відповіді на відзив просив позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі, стягнути на користь позивача понесені судові витрати, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Будь-яких інших заяв та клопотань, в тому числі клопотань про долучення доказів до справи, про які вказував у відповіді на відзив від 24.07.2024 представником позивача до суду не подавалося. Також, представником позивача на час розгляду справи не подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, у тому числі з метою подання додаткових доказів чи їх витребування судом.

Відповідач у судове засідання не прибув, у відзив на позов просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, розгляд справи проводити за відсутності відповідача. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 1046-1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що 16.06.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан" (далі - кредитодавець або товариство) та ОСОБА_1 (далі - позичальник) було укладено договір про споживчий кредит №8684470, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 7000,00 грн, строком на 105 днів з 16.06.2023.

За змістом п.6.1, п.7.1 договору, договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Мілоан" та набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені - з моменту отримання кредиту.

Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 договору).

У вищевказаному договорі про споживчий кредит №8684470, передбачено наступні умови кредитування. Згідно умов розділу 1 договору:

- пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 01.07.2023 року (рекомендована дата платежу) (пп.1.3.1);

- поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 29.09.2023 року (пп.1.3.2);

- загальні витрати позичальника за кредитом (за весь строк користування) складають 20037,50 грн. в грошовому виразі та 10866,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка за весь строк користування); орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника (за весь строк користування) складає 27037,5 грн. (п.1.5);

- комісія за надання кредиту - 350,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово (пп.1.5.1);

- проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 787,5 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 0,75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (пп.1.5.2);

- проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 18900,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (пп.1.5.3);

- тип процентної ставки за цим Договором фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3 цього договору (п.1.6).

У відповідності до розділу 2 договору:

- кредитні кошти надаються позичальнику безготівково з використання карти 414949*55 (п.2.1);

- нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору (пп.2.2.2);

- Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 Договору та розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено) (п.п. 2.3.1).

- Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п.1.4 Договору. Завершення пільгового періоду не призводить до порушення строків (прострочення) виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати інших платежів. Закінчення поточного періоду призводить до порушення та прострочення виконання грошових зобов`язань Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п.3.2.5, 3.2.6 Договору. (пп 2.4.1).

У відповідності до п.3.2.6 вказаного договору, кредитодавець має право: відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника.

Відповідно до додатка № 1 до кредитного договору №8684470 від 16.06.2023 «Графік платежів» заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором мала бути сплачена 29.09.2023 в розмірі 27037,5 грн. з яких: 7000 грн. - кредит, 19687,5 грн. проценти, 350 грн. комісія за надання кредиту (а.сп. 14).

Зазначені вище умови кредитного договору відповідають також паспорту споживчого кредиту №8684470, який є додатком до Договору споживчого кредиту №8684470 від 16.06.2023, підписаним відповідачем (а.с. 15).

Згідно платіжного доручення № 103051210 від 16.06.2023 ТОВ «Мілоан» перерахувало на зазначений в кредитному договорі картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 *55 кошти згідно договору №8684470 в розмірі 7000,00 грн. (а.с. 106).

Відповідно до відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №8684470, відповідачу 16.06.2023 надано кредит у розмірі 7000 грн. та нараховано комісію за оформлення кредиту в розмірі 350 грн. За період з 17.06.2023 по 21.10.2023 відповідачу щоденно нараховувалися відсотки за ставками, передбаченими пунктами 1.5.2 та 1.6. договору. Також з відомостей ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору №8684470 вбачається, що відповідач лише частково сплачував тіло кредиту та нараховані відсотки, зокрема: 05.07.2023 (сплата тіла кредиту 490 грн., сплата процентів 490 грн.), 03.08.2023 (сплата тіла кредиту 543 грн., сплата процентів 413 грн.) (а.с. 107-108).

28.11.2023 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ», Позивач) укладено Договір факторингу № 28112023 (далі - Договір факторингу), у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

Згідно п.1.1. вказаного Договору факторингу Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (цiна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третiх осiб - Боржникiв, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та iншi платежi, право на одержання яких належить Клiєнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п. 1.2 Договору факторингу, Сторони Погодили, що Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників №1 від 28.11.2023 до Договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023, в Реєстр включена інформація щодо боржника ОСОБА_1 , ІПН боржника НОМЕР_2 , номер кредитного договору 8684470, в сумі 23807,80 грн., з яких: 5967,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17490,80 грн. - сума заборгованості за відсотками; 350,00 сума заборгованості за комісією.

У відповідності до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року, підписаного 28.11.2023 року, ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло Реєстр Боржників №1 у повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 8684470 від 16.06.2023, наданим позивачем, заборгованість відповідача за вказаним договором за період з 28.11.2023 по 30.04.2024 складає 23807,80 грн., з яких: 5967,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 17490,80 грн. - сума заборгованості за відсотками; 350,00 сума заборгованості за комісією.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «Мілоан» було укладено кредитний договір. При цьому ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши прострочення сплати визначених кредитним договором строкових платежів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Отже, позивачем доведено, що між кредитною установою та відповідачем був укладений договір у електронній формі, у якому були узгоджені істотні умови договору, у тому числі строки повернення кредиту, сплату процентів та комісії. Крім того, копією платіжного доручення № 103051210 від 16.06.2023 підтверджено перерахування відповідачу кредитних коштів.

Натомість, відповідачем не спростовано факту отримання ним кредиту у розмірі 7000,00 грн., отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5967 грн. та комісії в розмірі 3500 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає частково обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення відсотків за кредитним договором № 8684470 від 16.06.2023.

Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як вбачається зі змісту укладеного між сторонами Договору, вони погодили розмір відсотків, який буде нараховуватись на залишок неповернутої суми кредиту.

П.1.5.2 кредитного договору № 8684470 від 16.06.2023 року передбачено, що проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 787,5 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 0,75 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.

П.1.5.3 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 18900 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4, 2.4.1 кредитного договору кредит видається загальним строком на 105 днів з 16.06.2023, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 29.09.2023 (останнього дня строку кредитування).

Разом з тим, суд приходить до висновку, що нарахування позивачем відсотків за кредитом за період з 30.09.2023 по 21.10.2023 у сумі 3938,22 грн. суперечить пунктам 1.3, 1.4, 2.4.1 кредитного договору, такі відсотки нараховані поза межами строку кредитування, а тому стягненню з відповідача не підлягають.

Таким чином строк кредитування для нарахування передбачених договором процентів становить 105 днів з 16.06.2023 по 29.09.2023, а сума нарахованих і не сплачених за вказаний період складає 13552,58 грн., які і підлягають стягненню з відповідача.

Відповідачем жодних доказів на спростування факту отримання грошових коштів від ТОВ «Мілоан» за вищезазначеним кредитним договором та розміру заборгованості суду не надано.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку щодо не належного виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором.

Також судом встановлено, що згідно укладеного договору факторингу №28112023 від 28.11.2023 року ТОВ «Мілоан» відступило Позивачу права грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором № 8684470 від 16.06.2023, однак останній не здійснив погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки первісного кредитора.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новий кредитор у встановленому законом порядку відповідно до умов договору факторингу набув права вимоги до боржника за кредитним договором.

Так, згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України.

Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним.

Аналогічний висновок зроблено і Верховним Судом України, в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15.

Пункт 1.2 договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року передбачає, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Наявний в матеріалах справи Акт прийому-передачі Реєстру Боржників від 28.11.2023 за договором факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року та Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 28112023 від 28.11.2023 року підтверджують, що ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги за кредитним договором № 8684470 від 16.06.2023, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

Таким чином, право грошової вимоги за кредитним договором № 8684470 від 16.06.2023 позивач набув до відповідача 28.11.2023 року.

Виходячи з викладеного, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягає стягненню заборгованість: за кредитним договором № 8684470 від 16.06.2023 у розмірі 19869 грн. 58 коп., з яких: 5967.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13552,58 грн. - сума заборгованості за відсотками; 350.00 грн. - заборгованість за комісією.

При цьому суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачем не доведено належними доказами набуття позивачем права вимоги за кредитними договорами до ОСОБА_1 , а саме, перехід до позивача прав вимоги за кредитними договорами, зокрема, у договорах факторингу не вказано ціну, за яку було продано право грошової вимоги, не долучено докази на підтвердження оплати по договорам факторингу.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договорів факторингу, укладених ТОВ «ФК «ЄАПБ» з первісними кредиторами. Зазначені договори недійсними не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Сама по собі відсутність в наданій суду копії договору факторингу інформації про ціну, за яку було продано право грошової вимоги, яка до того ж відноситься до комерційної таємниці, не свідчить про недійсність чи неукладеність такого договору, та не спростовує факту набуття фактором права грошової вимоги до боржників за укладеними ними кредитними договорами.

Крім того, зміст договорів фаторингу, укладених ТОВ «ФК «ЄАПБ» з первісними кредиторами ТОВ «Міолан»,ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Аванс Кредит» свідчить про те, що перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників, а не з моменту оплатипо договорам факторингу.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» уклали договір позики №78329634 від 15.06.2023, за змістом якого сума позики складає 7500 грн., строк позики (строк договору) 22 днів. Вказаний договір містить умови кредитування, строк договору, інформацію про позичальника та номер карткового рахунку для зарахування кредитних коштів. Підписанням договору ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою.

В додатку №1 до Договору позики №78329634 від 15.06.2023 року сторонами договору узгоджено обчислення загальну вартість кредиту та реальна річна процентна ставка за договором.

Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що 15.06.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір в електронній формі.

Із копії договору факторингу №14/06/2021 встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №14/06/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні «Фінансова компанія «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Перехід прав вимоги заборгованості відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників.

В преамбулі даного договору факторингу, "Право Вимоги" - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) Заборгованостей з Боржників, які виникли на підставі Договору Позики.

Відповідно до цього ж договору факторингу «Заборгованість» - це грошові зобов`язання Боржників перед Клієнтом, що містяться у Реєстрі Боржників, які належать до сплати Клієнту Боржниками у зв`язку з наданою Позикою. До Заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань згідно Договору Позики.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників №20 від 20.03.2024 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в зазначеному реєстрі міститься інформація стосовно боржника ОСОБА_1 за договором позики №78329634 від 15.06.2023 із зазначенням суми заборгованості в розмірі 16865,62 грн.

У відповідності до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників №20 від 20.03.2024 за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло Реєстр Боржників у повному об`ємі відповідно до умов Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги, правонаступництва).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 зроблено висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі №914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

Верховний Суд у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 зазначив, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається.

Системний аналіз положень ст.ст. 512, 514 ЦК України свідчить, що відступлення права вимоги можливе лише у зобов`язанні, яке існує на момент укладення договору про відступлення права вимоги (у т.ч. договору факторингу).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 , уклавши договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 з ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів».

Разом із тим, з матеріалів справи судом встановлено, що Договір позики №78329634 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та відповідачем ОСОБА_1 , за яким позивач просить стягнути заборгованість, було укладено 15.06.2023.

Натомість, зі змісту п. 1.1. договір факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 слідує, що Фактор набуває права первісного кредитора за договорами позики, строк оплати по яким настав, тобто за договорами позики, строк виконання зобов`язань за якими настав саме на дату укладення договору факторингу.

Таким чином, ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» не могло відчужити право вимоги за майбутнім Договором позики №78329634 від 15.06.2023, тобто за договором, який станом на 14.06.2021 (день укладення договору факторингу №14/06/21), ще не був укладений (не існував).

Спірний кредитний договір №78329634 укладено між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних кредитів» та ОСОБА_1 15.06.2023, тобто після укладання договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021.

Крім того, позивачем не надано до суду повної копії договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. Так, в наданій копії договору відсутнє повне викладення Розділу 1 «Предмет договору», відсутній Розділ 2 договору факторингу, частково викладений Розділ 4 «Передача документації», відсутні Розділи 5, 6, 7, 8, частково викладений Розділ 9 договору факторингу.

Таким чином, копія наданого суду договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 є неповною та не відображає усіх його істотних та інших умов. Зокрема, позивачем не надано до суду копії відповідних пунктів договору, в яких визначені термін дії, зміна та припинення договору. Тим самим не доведено дату закінчення дії договору, тобто можливість ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 20.03.2024 року передавати окремими реєстрами ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами.

Долучена до позовної заява додаткові уголи №2 від 28.07.2021 та №21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 не відображає строку дії договору факторингу, зміну умов та його припинення.

Із наведеного слідує, що у ТОВ «ФК «ЄАПБ» не виникло право вимоги до відповідача за договором позики №78329634 від 15.06.2023.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладені вище обставини, позивачем не доведено перехід права вимоги за договором позики №78329634 від 15.06.2023 до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором позики №78329634 від 15.06.2023 слід відмовити.

Також судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 уклали договори про надання фінансового кредиту №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023, відповідно до умов яких товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 5500 та 2000 гривень відповідно на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором (п.1.1 договорів).

Кредит надається на власні потреби клієнта строком на 360 днів (п.1.2).

Згідно пунктів 1.6. та 1.7 кредитних договорів №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_3 , протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит вважається виданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) за вказаними реквізитами. У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) товариством платежу за реквізитами вище вказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), клієнт втрачає право отримати кредитні кошти за цим договором.

Кредитні договори №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023 підписано електронним підписом Позичальника-відповідача, відтвореним шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора.

В п.8 Кредитних договорів зазначені реквізити та підписи сторін.

Отже, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 були укладені договори про надання фінансового кредиту №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023 в електронній формі.

27.12.2023 між ТОВ «Аванс Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27122023, згідно умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно п.1.2 договору факторингу №27122023 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за Договором факторингу №27122023 від 27.12.2023 року фактор та клієнт уклали даний акт про те, що на виконання п.1.2 Договору факторингу №27122023 від 27.12.2023 року про наступне: клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 3220, після чого, з урахуванням п.1.2 Договору факторингу №27122023 від 27.12.2023 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей.

З Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №27122023 від 27.12.2023 року слідує, що ОСОБА_1 є боржником за кредитними договорами №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023.

За приписами ч. 1 ст. 1046, ч. 2 ст. 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей. Саме в обов`язок позивача входить довести не лише факт підписання договору, а і факт передачі грошей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 15 грудня 2015 року у справі № 21-4266а15, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг. Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунка, а також прибуткові та видаткові касові ордери в разі внесення грошей до каси підприємства.

Аналогічні за змістом правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року в справі № 6-1967цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.10.2020 в справі № 194/1126/18. Тобто судова практика зі спірних правовідносин є сталою і незмінною.

Водночас доказів отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Аванс Кредит» кредитних коштів та відповідно наявності заборгованості перед позивачем матеріали справи не містять.

Так, позивачем не доведено належними доказами, відповідно до пунктів 1.6. та 1.7 кредитних договорів №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023, перерахування грошових коштів ОСОБА_1 від ТОВ «Аванс Кредит».

При цьому зміст зазначених договорів не свідчить про факт надання кредиту відповідачу в момент його підписання, а лише вказує про можливість надання клієнту кредиту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Однак, ні самого рішення про надання кредиту, ні будь-яких фінансово-бухгалтерських документів про перерахування кредиту на рахунок відповідача, позивачем суду не надано.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд, розглядаючи справу № 755/2284/16-ц (постанова від 11.09.2019 року), у справі № 61/16891/15-ц (постанова від 30.01.2018 р.).

Відповідно п. 1.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними. Безготівкові розрахунки перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді. Дана Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера, платіжного доручення, платіжної вимоги- доручення, платіжної вимоги, розрахункового чека, інкасового доручення (розпорядження).

Електронний розрахунковий документ документ, інформація в якому представлена у формі електронних даних, включаючи відповідні реквізити розрахункового документа, який може бути сформований, переданий, збережений і перетворений у візуальну форму представлення електронними засобами.

З урахуванням викладеного, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями вказаної Інструкції, який заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу та містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документу банком платника.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів за кредитним договором №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023.

Водночас, розрахунки заборгованості по кредитним договорам №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023, які долучені до позову і на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості відповідача. Інформація, яка зазначена в розрахунку заборгованості за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

Представник позивача у відповіді на відзив вказав, що звернувся до первісних кредиторів з запитом про надання копій додаткових доказів перерахування кредитних коштів відповідачу та детальних розрахунків заборгованості, однак станом на 23.07.2024 позивач не отримав відповіді на свої запити, а тому після надходження запитуваних документів, позивачем невідкладно буде направлено їх до суду шляхом подання клопотання про долучення доказів.

Разом з тим, представник позивача у судове засідання не прибув, у відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Будь-яких інших заяв та клопотань, в тому числі клопотань про долучення доказів до справи, про які вказував у відповіді на відзив від 24.07.2024, представником позивача до суду не подавалося. Також, представником позивача на час розгляду справи 11.09.2024 не подавалися клопотання про відкладення розгляду справи або клопотання про витребування таких доказів судом.

Посилання позивача на ту обставину, що він не є первісним кредитором не звільняє його від доведення належними та допустимими доказами обґрунтування заборгованості за кредитним договором та надання належних доказів. На час розгляду справи позивачем суду таких доказів не надано.

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд вважає, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» як новий кредитор за кредитними договорами №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023 не довів належними та допустимими доказами отримання відповідачем кредитних коштів в передбачених договорами розмірах 5500 та 2000 гривень відповідно.

Крім того, позивачем до позовної заяви не долучено розрахунки заборгованості за кредитним договором №19274-06/2023 від 14.06.2023 на загальну суму 21589,15 грн. та кредитним договором №21237-07/2023 від 15.07.2023 на загальну суму 9050 грн., зокрема, не вбачається яким чином було розраховано заборгованість, за який саме період, яка відсоткова ставка нараховувалася при розрахунку заборгованості, що унеможливлює перевірити вірність нарахування відсотків в межах строків дії кредитних договорів.

На день розгляду справи будь-яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач, або клопотань про їх витребування останній не подавав.

Відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами №19274-06/2023 від 14.06.2023 та №21237-07/2023 від 15.07.2023 слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №8684470 від 16.06.2023 року в загальній сумі 19869 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 58 коп., з яких: 5967.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13552,58 грн. - сума заборгованості за відсотками; 350.00 грн. - заборгованість за комісією, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволених вимог, а тому оскільки позов задоволено на 27,86% (19869,58 х 100 : 71312,57), судовий збір слід стягнути в розмірі 843,68 грн. (3028 х 27,86 : 100).

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76, 206, 211, 247, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст.4, 6, 526, 626, 628, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 8684470 від 16.06.2023 року в загальній сумі 19869 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 58 коп., з яких: 5967.00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13552,58 грн. - сума заборгованості за відсотками; 350.00 грн. - заборгованість за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 843 (вісімсот сорок три) гривень 68 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 16.09.2024.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», місцезнаходження за адресою: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Д.О. Бобер