ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м.Суми

Справа №588/2178/23

Номер провадження 22-ц/816/1283/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Гребіник Олександр Дмитрович, ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 29 лютого 2024 року у складі судді Щербаченко М.В., ухвалене у м. Тростянець, повний текст якого складено 29 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявлять самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу: Гребіник О.Д., ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка 31.08.2018 року склала заповіт та заповіла своє майно у частках: 1/2 частку дочці ОСОБА_5 ; 1/4 частку дочці ОСОБА_6 та 1/4 частку своєму синові ОСОБА_2 .

Вона з братом звернулися до приватного нотаріуса Гребіника O.Д. з заявами про прийняття спадщини, а її сестра ОСОБА_3 , громадянка рф, подала посвідчену нотаріусом м.Москва, рф, заяву про відмову від отримання спадщини на користь ОСОБА_1 03.07.2023 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому 1/2 частки спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_4 , в якій виклав свою незгоду на поділ спадкового майна з урахуванням заяви ОСОБА_3

11.09.2023 року вона звернулась із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки майна після смерті ОСОБА_4 , проте постановою приватного нотаріуса Охтирського нотаріального округу від 11.09.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на заяві ОСОБА_3 про відмову від спадщини на користь позивачки не проставлений апостиль. Вважає таку постанову нотаріуса незаконною, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 107 від 04.02.2023 та роз`яснень Міністерства юстиції України указана заява ОСОБА_3 повинна прийматись на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо).

Посилаючись на те, що її доля у спадковому майні має складати 3/4 частки, оскільки ОСОБА_4 належало право власності на 7/8 частин спірного нерухомого майна, то її доля (3/4 від 7/8) становить 21/32 частки, просила визнати за нею право власності на 21/32 частки у будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на отримання професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що протягом відведеного для прийняття спадщини періоду перебіг строку для прийняття спадщини змінювався у зв`язку зі змінами в законодавстві, що було непередбачуваним для спадкоємців.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_7 з доводами апеляційної скарги не погодився, вважає рішення законним, обґрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Мельника Я.Я., представника ОСОБА_2 - адвоката Бондар В.М., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_8 , ОСОБА_2 та ОСОБА_9 є дітьми ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Тростянець Сумської області (а.с. 99).

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 31.08.2018 року склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_3 1/2 частину спадкового майна, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 1/2 частку всього належного їй майна у рівних частках кожному, тобто по 1/4 частині (а.с.11, 12).

Спадкодавиці ОСОБА_4 на підставі свідоцтв про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом від 03.09.2018 належало 7/8 частин (1/2 + 3/8) будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :00:031:0669, земельної ділянки 0,83 га з кадастровим номером :00:031:0670 (а.с.26-49).

З копій матеріалів спадкової справи № 14/2023, заведеної 03.02.2023 року приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Гребіником О.Д. після смерті ОСОБА_4 судом установлено, що позивачка 03.02.2023 року, а відповідач 06.02.2023 року подали заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 (а.с.162-165).

Крім того, 19.06.2023 року до матеріалів спадкової справи приватним нотаріусом за вхідним №99/02-14 приєднано заяву громадянки рф ОСОБА_3 , яка складена 15.06.2023 року і посвідчена нотаріусом міста Москва, про те, що ОСОБА_3 добровільно відмовляється від належної їй 1/2 частини майна ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 (а.с.166).

Відповідач ОСОБА_2 23.06.2023 та 03.07.2023 подав до приватного нотаріуса Гребіника О.Д. заяви, в яких просив відмовити ОСОБА_3 у праві розпоряджатись спадковим майном, а її частину розподілити між двома спадкоємцями громадянами України - позивачкою та відповідачем та видати на цю частку свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.170-171).

Приватний нотаріус листами від 08.07.2023 року запропонував позивачу та відповідачу надати протягом місяця оригінали документів, що підтверджують право власності ОСОБА_4 на майно (а.с.172, 173).

Постановою приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Гребіника О.Д. від 11.09.2023 року на заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частини майна ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву громадянки рф ОСОБА_3 посвідчену 15.06.2023 року нотаріусом м.Москва, про відмову від отримання спадщини на користь ОСОБА_1 , на указаній заяві не проставлений апостиль. Спадкоємець ОСОБА_2 03.07.2023 року звернувся із заявою про видачу його свідоцтв на 1/2 частину спадкового майна і не згоден на розподіл спадкового майна з урахуванням заяви ОСОБА_3 (а.с.13).

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 мала право подати заяву про відмову від спадщини до 07.05.2023 року, але цей строк пропустила. Разом з тим, позиція приватного нотаріуса Гребіника О.Д. стосовно необхідності спеціального посвідчення шляхом проставлення апостилю на заяві ОСОБА_3 суперечить приписам постанови Кабінету Міністрів України № 107 від 04.02.2023.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1270 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу.

Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч.1 ст. 1273 ЦК України).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилась 07.11.2022 року, строк для прийняття спадщини, визначений ст. 1270 ЦК України, закінчувався 07.05.2023 року.

У визначений ст. 1270 ЦК України строк спадщину після смерті матері прийняли 03.02.2023 та 06.02.2023 позивачка та відповідач відповідно. Спадкоємець ОСОБА_4 за заповітом ОСОБА_3 , яка є громадянкою рф, у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини не подала, а 15.06.2023 року підписала, посвідчену нотаріусом у м.Москва, заяву про відмову від належної їй 1/2 частини майна ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .

Зазначена заява ОСОБА_3 від 15.06.2023 року, яка була передана позивачкою приватному нотаріусу Гребіник О.Д. 19.06.2023 року, подана після закінчення строку встановленого ст. 1270 ЦК України.

Суд вважав, що ОСОБА_3 не прийняла спадщину після смерті матері і в установлений ст. 1270 ЦК України не відмовилась від належної їй частки майна матері, а тому право на спадкування 1/2 частки спадкового майна, яку у заповіті заповіла ОСОБА_4 доньці ОСОБА_3 відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України одержують позивачка та відповідач у порядку спадкування за законом.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального права та правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у справі № 676/47/21 від 25.01.2023, яка є релевантною до спірних правовідносин.

При цьому, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції приватного нотаріуса, яка викладена у постанові від 11.09.2023 року стосовно 10-місячного строку для прийняття спадщини, а також доводам представника позивачки адвоката Коротенка О.І. про застосування при визначенні строку для прийняття спадщини п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164, який у редакції до 18.06.2023 року передбачав, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, стосуються переоцінки письмових доказів і обставин справи, не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 29 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов