Справа № 944/3987/23 Головуючий у 1 інстанції: Поворозник Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/1498/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

15 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівника поліції, у якій просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн 00 коп.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 24 листопада 2021 року він отримав рекомендоване поштове відправлення від Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, в якому знаходилася постанова про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №479412, яка була винесена 10 листопада 2021 року інспектором Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Вансович А.А. Відповідно до даної постанови він 10 листопада 2021 року, о 03 год 15хв, на 19 км + 300 м автодороги Яворів-Грушів, керуючи транспортним засобом, не увімкнув правого покажчика повороту при виконанні повороту праворуч та при перевірці документів не пред`явив для перевірки посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс обов`язкового страхування відповідальності власників транспортного засобу, чим порушив вимоги п. п. 9.2б, 2.1а, 2.1б, 2.4а ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. За вказане правопорушення на нього було накладено штраф в розмірі 510,00 грн. Постановою суду від 10 січня 2023 року його позовну заяву було задоволено, а постанову було скасовано та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Даним рішенням суду беззаперечно доведено, що інспектором Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області Вансович А.А. було безпідставно та незаконно притягнуто його до адміністративної відповідальності за дії, яких він не вчиняв. Разом з тим, у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому було завдано моральних страждань. Дії та поведінка посадових осіб відповідача, зокрема, інспектора Вансович А.А., в нічний час 10 листопада 2021 року були явно незаконними та брутальними. Зупинка здійснювалася на неосвітленій ділянці автодороги, на службовому автомобілі поліції не були включені проблискові маячки, працівник поліції ОСОБА_2 не представився та відмовився пред`явити службове посвідчення. Таким чином, посадовою особою відповідача ГУ НП у Львівській області його було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, якого він не вчиняв. Для відвернення негативних наслідків він змушений був скористатися правовою допомогою адвоката, витрачати свій час і кошти для оскарження незаконної постанови та подальшої участі в судовому розгляді справи, який тривав більше року, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та душевного стану, відповідно це вимагало додаткових зусиль та зміни усталеного способу життя і поведінки. З врахуванням вищенаведених обставин, виходячи з вимог розумності, справедливості та співмірності, оцінює завдану йому моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності в розмірі 20000,00 грн.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року

позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь держави судовий збір в розмірі 53 (п`ятдесят три) гривні 68 копійок.

Судовий збір в розмірі 1019 (одна тисяча дев`ятнадцять) гривень 92 копійки компенсувати за рахунок держави.

Вказане рішення суду оскаржив відповідач - Головне управління національної поліції у Львівській області.

В апеляційній скарзі посилається на порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування такої шкоди, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, безумовно не встановлюють доведеність всіх обов`язкових складових цивільно правової відповідальності.

Передумовою стягнення коштів в рахунок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями відповідних посадових осіб, є встановлення факту наявності незаконних дій або визнання їх такими. Будь-яких аргументованих доказів заподіяння моральної шкоди, її розміру та причинно-наслідкового зв`язку між діями певних осіб ї заподіянням такої шкоди матеріали справи не містять.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позовній заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що незаконним провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, за результатами якого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в заподіяних йому душевних стражданнях, яких він зазнав під час та в зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що постановою інспектора Яворівського РВ ГУ НП у Львівській області Вансовича А.А. серії БАБ № 479412 від 10 листопада 2022 на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн 00 коп за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Не погоджуючись з такою постановою, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом та рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 10 січня 2023 у справі № 944/6657/21, яке набрало законної сили, постанову серії БАБ № 479412 від 10 листопада 2022 було скасовано та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зазначене судове рішення мотивоване тим, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані норми законодавства, оскільки відсутні достатні та належні докази в підтвердження правомірності винесеної інспектором Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області старшим лейтенантом поліції Вансовичем Андрієм Андрійовичем постанови.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема незаконне притягнення до адміністративної відповідальності, що призвело до порушення його прав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію» поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Згідно ч. 3 статті 19 Закону України «Про національну поліцію» держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі.

Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) визначено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 266/94-ВР право на відшкодування шкоди у розмірах і у порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, на яку міститься посилання районного суду в оскаржуваному рішенні, викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є незаконність дій посадової особи під час притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 544/964/18.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадової особи, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно стягнуто моральну шкоду, оскільки ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу інспектором Яворівського РВ ГУ НП у Львівській області незаконно, у зв`язку з чим вимушений був звертатися у суд за захистом своїх прав, що свідчить про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не підтверджено належним чином завдання йому моральної шкоди, та те, що поліція діяла в межах наданих повноважень є безпідставним, оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі встановлення вини особи в його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Ненадання суду працівниками поліції допустимих доказів для притягнення особи до адміністративної відповідальності, як і сам по собі факт закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутністьдостатніїх та належних доказів в підтвердження правомірності винесеної постанови, свідчать про те, що особу притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини заподіювача шкоди.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах.

Відповідно до частини 2 статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Згідно з пунктом 1 пункту 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.

Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Отже, у цій справі позов пред`явлений до держави Україна, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у даній справі є Головне управління Національної поліції у Львівській області та Державна казначейська служба України.

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки воно ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішень суду в межах доводів апеляційних скарг не має.

Враховуючи зазначене, апеляційні скарги відповідачів слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 24 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.09.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.