Номер провадження 2-др/243/13/2024
Номер справи 243/4161/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м.Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дюміної Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зеленської Каріни Андріївни, визнання права власності в порядку спадкування за законом, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та стягнення недоотриманої пенсії,

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2024 ОСОБА_3 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із заявою в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення. За змістом заяви представник позивача, посилаючись на положення ст.137 ЦПК України, зазначає, що між позивачем і її представником укладено договір про надання правничої допомоги, пунктом 5.1.2. договору передбачено, що додатково замовник сплачує на користь виконавця грошову суму в розмірі 10000 грн. Оскільки рішення суду прийняте на користь позивача, нею була сплачена також і зазначена частина оплати. Зауважує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, виснувала про можливість існування гонорар успіху як форми оплати винагороди адвокату. Вказана оплата не сплачувалась протягом розгляду справи, оскільки обов`язок її сплати виник лише після такого розгляду. Таким чином, виникла необхідність в ухваленні додаткового рішення, тому просив стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Відповідачем надано відзив, за змістом якого, заперечуючи проти відшкодування судових витрат, зазначив, що після вирішення справи по суті, представником позивача було направлено заяву щодо зобов`язання додатково стягнути з відповідача не передбачених позовною заявою 10000 гривень без будь-якого матеріального обґрунтування вказаної суми та її зв`язком з безпосереднім наданням правової допомоги позивачу. Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору (додаткові 10000 грн правничої допомоги в позовній заяві не заявлялись); по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі (заява була подана після набрання рішення законної сили); по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (такі докази відсутні). Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 17 грудня 2021 року у справі № 925/1502/20. Відповідач зазначає, що розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та обсягом робіт, який виконує адвокат під час підготовки та направлення до суду позовної заяви, а також представництва інтересів клієнта в суді під час розгляду даної справи. Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У зв`язку з вищевикладеним, вважає, що здійснення витрат позивача на професійну правничу допомогу адвоката не доведено у встановленому законом порядку, а їх розмір є не співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та обсягом наданих послуг і виконаних робіт тощо, тому у задоволенні заявлених вимог просив відмовити.

Сторони та третя особа були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, представником позивача надано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, в судовому засіданні участі не брали, їх неявка не перешкоджає вирішенню питання про ухвалення додаткового рішення згідно ч.4 ст.270 ЦПК України.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв?язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07.11.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зеленської Каріни Андріївни, визнання права власності в порядку спадкування за законом, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та стягнення недоотриманої пенсії, задоволені частково, стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 23.11.2018 по 31.08.2019 у сумі 24798,74 грн, що входить до складу її спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМС 407129 від 22.05.2023, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донецької області Зеленською К.А.; визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на недоотриману пенсію ОСОБА_4 за період з 01.09.2014 по 22.11.2018 у сумі 126462,78 грн та стягнуто її в порядку спадкування за законом, а також стягнуто на користь позивача частину понесених нею судових витрат по сплаті судового збору у сумі 1717,76 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.05.2024 рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07.11.2023 по справі 243/4161/23 змінено, а саме, визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом та вирішено стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію ОСОБА_4 за період 01 вересня 2014 року по 15 серпня 2019 року в сумі 85853,60 грн, в іншій частині рішення залишено без змін.

Згідно умов договору про надання правової допомоги від 12.06.2023, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Мастюгіним Є.Д., ОСОБА_2 доручила, а ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання надати юридично-консультативні послуги щодо стягнення з органу Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_2 недоотриманої пенсії померлої ОСОБА_4 в повному обсязі.

Пунктом 5.1 договору визначено, що вартість послуг, що надається виконавцем замовнику згідно цього договору визначається наступним чином:

- П.5.1.1 Замовник сплачує на користь виконавця оплату в розмірі 10000 грн в день підписання цього договору. Сума, передбачена цим пунктом цього договору, може бути сплачена частинами протягом двох місяців з дня підписання цього договору. В такому разі замовник приступає до виконання зобов`язань за цим договором не раніше сплати першої частини грошових коштів.

- П.5.1.2 Додатково замовник сплачує на користь виконавця грошову суму в розмірі 10000 грн. В іншому випадку обов`язок зі сплати другої грошової суми, передбаченої цим пунктом цього договору, у замовника не виникає.

- П.5.1.3 У випадку участі виконавця в судових засіданнях (відеоконференцзв`язок) замовник не пізніше, ніж за три дні до дня судового засідання сплачує на користь виконавця грошову суму в розмірі 1500 грн.

Згідно квитанцій від 20.06.2023 та 24.05.2024 ОСОБА_5 сплатив на користь ОСОБА_1 в загальній сумі 10000 грн.

Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За змістом ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зі змісту п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі Баришевський проти України, Двойних проти України, Меріт проти України).

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). У постановах від 19 лютого 2022 у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

За змістом умов договору про надання правничої допомоги сторони погодили розмір гонорару - 10000 грн. (п.5.1.1 договору), зазначені витрати на професійну правничу допомогу були стягнуті на користь позивача з відповідача за рішенням суду. Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн., представник позивача послався на п.5.1.2 договору, як на підставу виникнення у позивача обов`язку зі сплати зазначених витрат. Однак, зі змісту вказаного пункту не вбачається відкладальної умови, за наявності якої у позивача виникає зобов`язання сплатити додатково грошову суму 10000 грн., а міститься лише неконкретизоване твердження щодо необхідності сплатити цю грошову суму та застереження, що в іншому випадку такий обов`язок у позивача не виникає. Більш конкретних умов, в якому саме випадку у позивача виникає зобов`язання сплатити додаткові грошові кошти, або в якому саме випадку такого зобов`язання не виникає, - умови договору не передбачають.

Оцінюючи такі домовленості між позивачем та її представником, суд вважає, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Як зазначила ВП ВС у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

З урахуванням умов договору про надання правової допомоги, зокрема в частині невизначення підстав виникнення у позивача обов`язку зі сплати додаткових 10000 грн. (п.5.1.2), суд вважає, що стороною позивача не доведено необхідності вказаних витрат, і відповідно не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку з їх відшкодування. За наведених обставин, у задоволенні вимог позивача слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 133, 137, 141, 246, 268, 270 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Зеленської Каріни Андріївни, визнання права власності в порядку спадкування за законом, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину та стягнення недоотриманої пенсії - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Н.О.Дюміна