05.09.2024 Справа № 756/3654/23
Унікальний № 756/3654/23
Провадження № 2/756/366/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Харук М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним частини договору позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання укладеного договору позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника у березні 2023 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просила стягнути солідарно з відповідачів на свою користь основну заборгованість за Договором позики від 16.03.2011 у розмірі 696 364,71 грн, пеню у розмірі 1 492 205,16 грн, 3% річних у розмірі 24 529,40 грн та інфляційні втрати у розмірі 157 398,33 грн.

У обґрунтування позову позивач зазначила, що 16.03.2011 між нею ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Договір позики, згідно якого позичальнику передано кошти у розмірі 1 208 118,98 грн, що на день укладення договору згідно курсу НБУ становило 152 250,00 доларів США. Указаний договір позики посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1041.

Згідно умов указаного вище договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики (з урахування нижче наведених коригувань) у строк до 07 травня 2023 року в порядку, згідно графіку погашення та на інших умовах, визначених цим договором. Позика за цим договором мала повертатися за наступним графіком погашення: до 10.04.2011 позикодавець зобов`язаний повернути позичальнику 345 176,85 грн, що на день укладення договору за курсом НБУ в еквіваленті складає 43 500,00 доларів США; у період з травня 2011 року по травень 2023 року позикодавець зобов`язаний щомісяця повертати позичальнику до 07 числа кожного місяця по 5 951,33 грн, що на день укладення договору за курсом НБУ в еквіваленті складає 750,00 доларів США.

Договором позики сторонами також обумовлено, що у випадку, коли на відповідну дату погашення офіційний курс НБУ гривні до долара США є вищим, ніж офіційний курс НБУ гривні до долара США на дату укладення цього договору, сума погашення (в гривнях) підлягає коригуванню пропорційно такому збільшенню курсу долара США, встановленому НБУ на відповідний день погашення.

Для укладення договору позики була отримана нотаріальна згода дружини позичальника - відповідача ОСОБА_3 на отримання ОСОБА_2 позики.

Умовами договору позики визначено, що позика вважається повернутою з моменту повернення позикодавцеві позичальником грошових коштів, що позичалися, у розмірі та з урахуванням коригувань, що визначені п. 1 договору. Факт повернення позики підтверджується заявою позикодавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Наявність зазначеної заяви у позичальника є підтвердженням виконання ним зобов`язання за цим договором щодо повернення позики належним чином.

Пунктом 6 договору позики сторони домовились між собою про нарахування пені та штрафних санкцій у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Керуючись другим реченням ч. 2 ст. 551 ЦК України, сторони домовились, що у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язань, що передбачають здійснення платежів на користь позикодавця, і якщо будь-який платіж за даним договором буде прострочений позичальником, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,5% від відповідної суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення. Також у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач стверджує, що грошові кошти за Договором позики від 16.03.2011 були надані в борг відповідачам як подружжю у спільну сумісну власність. До того ж, у подальшому зазначені кошти були використані останніми на придбання спільної квартири.

Однак, у порушення умов договору позичальник з грудня 2020 року порушив графіки щомісячних платежів, позику у повному обсязі не повернув, на підставі чого позивач уважає правильним стягнути зазначену вище заборгованість солідарно з відповідачів.

07 квітня 2023 року за вказаним позовом відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження.

09 травня 2023 року відповідач ОСОБА_2 через свого представника подав письмовий відзив на вказаний вище позов ОСОБА_1 , у якому в задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі з тих підстав, що за Договором позики від 16.03.2011 він отримав у борг від позивача грошові кошти у розмірі 1 208 118,98 грн. Уже станом на 20.02.2017 ним було погашено 107 714,00 доларів США, що на той момент становило 2 933 052,22 грн. Позивач посилається на норми ст. 524 та 533 ЦК України та акцентує увагу на тому, що грошове зобов`язання може бути виражене у національній валюті, але сторони договору можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, у зв`язку з чим позивач трактує умови договору таким чином, що відповідач ОСОБА_2 повинен сплачувати 750,00 доларів США щомісячно, однак таке тлумачення, на думку відповідача, не відповідає умовам укладеного договору, оскільки позика надана та отримана у національній валюті - гривні, тому позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику також у гривні. Тому відповідач уважає, що ним повернуто грошові кошти у значно більшому розмірі, ніж отримано у позику, у зв`язку з чим підстав для задоволення позову немає.

Також 09 травня 2023 року відповідач ОСОБА_2 через свого представника подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просив суд розірвати Договір позики від 16.03.2011, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО Щербак Т.В., та зареєстровано у реєстрі за № 1041, а також визнати припиненими зобов`язання позичальника ОСОБА_2 за вказаним Договором позики від 16.03.2011.

Свої зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що він отримав позику від ОСОБА_1 у грошовій валюті - гривні у розмірі 1 208 118,98 грн. Враховуючи, що національна валюта України є гривня, беручи на себе зобов`язання згідно Договору позики від 16.03.2011, позивач за зустрічним позовом виходив з того розміру зобов`язання, який він отримав, та не розраховував, що відбудеться зміна курсу валют - долара США у сторону збільшення аж у п`ять разів, а позикодавець ОСОБА_1 здійснить розрахунок грошового зобов`язання суми 152 250,00 доларів США до гривні за збільшеним курсом НБУ, а не за тим, який був станом на день отримання позики. Враховуючи, що ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_1 вже 2 933 052,22 грн, позичальник убачає те, що грошове зобов`язання за вказаним договором є припиненим. Також ОСОБА_2 додає, що зміна курсу валют є значною та істотною обставиною, якби він міг це передбачити, то не укладав би договір або уклав би його на інших умовах.

До того ж, 09 травня 2023 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника подали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , в якій просили суд визнати недійсним аб. 4 п. 1 Договору позики від 16.03.2011, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом КМНО Щербак Т.В., та зареєстровано у реєстрі за № 1041, зокрема пункт, що має наступний зміст: у випадку, коли на відповідну дату погашення офіційний курс НБУ гривні до долара США є вищим, ніж офіційний курс НБУ гривні до долара США на дату укладення цього договору, сума погашення (в гривнях) підлягає коригуванню пропорційно такому збільшенню курсу долара США, встановленому НБУ на відповідний день погашення. Позичальник зобов`язаний самостійно розрахувати суму погашення з урахуванням вказаних коригувань та сплатити позикодавцю відкориговану суму погашення. У разі зменшення курсу долара США, встановленого НБУ до гривні на відповідну дату погашення не проводиться.

Наведені зустрічні позовні вимоги відповідачі за первісним позовом обґрунтовують тим, що застосування коригування у разі збільшення курсу валют долара США суперечить чинному законодавству, а отже оспорюваний пункт договору є несправедливим, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища позичальника. Відповідно до умов Договору позики від 16.03.2011, а саме аб. 4 п. 1 не вбачається чіткої інформації щодо розміру щомісячного грошового зобов`язання, яке по суті є систематично змінним лише у бік збільшення. Укладаючи Договір позики від 16.03.2011, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 виходив з того, що умови укладеного договору сторони розуміють однозначно, прозоро, його зобов`язання є сталими, незмінними та справедливими, а також не збільшиться у п`ять разів. Окрім того, відповідно до оспорюваного пункту Договору позики, здійснення коригування у разі зменшення курсу долара США, встановленого НБУ до гривні на відповідну дату погашення, не проводиться, що є несправедливим та порушує баланс справедливості умов укладеного договору по відношенню до сторони позичальника та ставить його у невигідне становище.

26 червня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним частини договору позики та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання укладеного договору позики суд прийняв до спільного розгляду та об`єднав в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

05 березня 2024 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічними позовами первісні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, що вказані у позовній заяві. У задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити у зв`язку з їхньою безпідставністю.

У судовому засіданні представник відповідачів за первісним позовом та відповідачів за зустрічними позовами просила у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі з підстав, що зазначені у відзиві. Зустрічні позовні вимоги просила задовольнити з підстав, що наведені у зустрічних позовних заявах.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов необхідно задовольнити частково, а у задоволенні зустрічних позовів необхідно відмовити з огляду на таке.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

28 серпня 2009 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис № 1598.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.01.2024 у справі № 756/16575/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

У період шлюбу відповідачів за первісним позовом 16 березня 2011 року між позикодавцем ОСОБА_1 та позичальником ОСОБА_2 було укладено Договір позики, згідно умов якого позичальнику передано кошти у розмірі 1 208 118,98 грн, що на день укладення договору становило 152 250,00 доларів США, згідно курсу НБУ. Указаний Договір позики посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1041.

Для укладення договору позики його сторонами була отримана згода дружини позичальника - ОСОБА_3 на отримання ОСОБА_2 позики, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. 15 березня 2011 року за № 1040.

Згідно п. 1 Договору позики від 16.03.2011, позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики (з урахування нижче наведених коригувань) у строк до 07.05.2023 в порядку, згідно графіку погашення та на інших умовах, визначених цим Договором. На момент укладення цього договору офіційний курс НБУ гривні до долара США становить 793,51 грн за 100 доларів США.

Позика за цим договором повертається за наступним графіком погашення: до 10.04.2011 позикодавець зобов`язаний повернути позичальнику 345 176,85 грн, що на день укладення договору за курсом НБУ в еквіваленті складає 43 500,00 доларів США; у період з травня 2011 року по травень 2023 року позикодавець зобов`язаний щомісяця повертати позичальнику до 07 числа кожного місяця по 5 951,33 грн, що на день укладення договору за курсом НБУ в еквіваленті складає 750,00 доларів США.

У п. 3 Договору позики від 16.03.2011 сторони зазначили, що договір є безпроцентним (проценти на суму позики не нараховуються) і не передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Абзацом 4 п. 1 Договору позики від 16.03.2011 сторонами обумовлено, що у випадку, коли на відповідну дату погашення офіційний курс НБУ гривні до долара США є вищим, ніж офіційний курс НБУ гривні до долара США на дату укладення цього договору, сума погашення (в гривнях) підлягає коригуванню пропорційно такому збільшенню курсу долара США, встановленому НБУ на відповідний день погашення. Позичальник зобов`язаний самостійно розрахувати суму погашення з урахуванням вказаних коригувань та сплатити позикодавцю відкориговану суму погашення. У разі зменшення курсу долара США, встановленого НБУ до гривні на відповідну дату погашення по відношенню до курсу, який був на момент укладення цього договору, коригування сум погашення не проводиться.

Як вбачається із п. 2 Договору позики від 16.03.2011, своїми підписами на цьому договорі сторони підтверджують, що позикодавець передав, а позичальник отримав грошові кошти, зазначені в п. 1 цього договору (позику), в повному розмірі.

Пунктом 5 Договору позики від 16.03.2011 установлено, що позика вважається повернутою з моменту повернення позикодавцеві позичальником грошових коштів, що позичалися, у розмірі та з урахуванням коригувань, що визначені п. 1 договору. Факт повернення позики підтверджується заявою позикодавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Наявність зазначеної заяви у позичальника є підтвердженням виконання ним зобов`язання за цим договором щодо повернення позики належним чином.

Згідно п. 6 Договору позики від 16.03.2011, керуючись другим реченням ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, сторони домовились, що у випадку прострочення позичальником виконання зобов`язань, що передбачають здійснення платежів на користь позикодавця, і якщо будь-який платіж за даним договором буде прострочений позичальником, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,5% від відповідної суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення. За цим договором строк нарахування пені та строк позовної давності збільшується до трьох років.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Абзацом 2 п. 6 Договору позики від 16.03.2011 установлено, що позичальник, у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як убачається з матеріалів справи та пояснень сторін, в період з дня укладення Договору позики та до листопада 2020 року включно позичальник ОСОБА_2 умови зазначеного договору виконував належним чином та сплачував на користь позичальника ОСОБА_1 грошові кошти за графіком погашення, що передбачений умовами договору. Зокрема, у період з травня 2011 року по листопад 2020 року включно позикодавець повертав позичальнику кожного місяця по 750,00 доларів США в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на день повернення коштів, як це передбачено п. 1 Договору позики від 16.03.2011.

Додатково вказані відомості у судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_4 , який є особистим бухгалтером позикодавця ОСОБА_1 . Зокрема, свідок повідомив, що він працює головним бухгалтером ОСОБА_1 з 2004 року. З 2011 по 2020 роки позичальник ОСОБА_2 через нього передавав готівкою кошти на погашення боргу, які свідок потім передавав позикодавцю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим станом на листопад 2020 року у позичальника ОСОБА_2 перед позикодавцем ОСОБА_1 була відсутня прострочена заборгованість за Договором позики від 16.03.2011.

Натомість, з грудня 2020 року позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував умови договору, у зв`язку з чим станом на день звернення позикодавця ОСОБА_1 у нього перед останньою утворилася заборгованість у розмірі 22 939,95 доларів США, що згідно курсу НБУ складало 696 364,71 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вищевказаних процесуальних вимог позичальник ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів на спростування вищезазначеної заборгованості станом на день звернення ОСОБА_1 з первісним позовом до суду.

Проте, в процесі розгляду справи позичальник ОСОБА_2 сплатив на користь позикодавця ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 59 500,11 грн, що підтверджується відповідними платіжними документами. Відтак, у зв`язку з неналежним виконанням умов Договору позики від 16.03.2011 в період з грудня 2020 року по травень 2023 року у позичальника ОСОБА_2 перед позикодавцем ОСОБА_1 існує заборгованість у розмірі 636 864,60 грн, що згідно курсу НБУ є еквівалентом 22 332,00 доларів США.

Окрім того, відповідно до п. 6 Договору позики від 16.03.2011 та ч. 2 ст. 551 ЦК України, через невиконання основного зобов`язання у позичальника ОСОБА_2 перед позикодавцем ОСОБА_1 станом не день розгляду справи утворилася заборгованість із пені (0,5% від відповідної суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення) за період з грудня 2020 року по 02.09.2024 у загальному розмірі 2 690 843,43 грн.

Щодо нарахування позикодавцем на суму основного боргу 3% річних та інфляційних втрат суд уважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Проте, сторони в договорі позики визначили, що він є безпроцентним (проценти на суму позики не нараховуються) і не передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Окрім того, відповідно до ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відтак, нарахування 3% річних на суму основного боргу ОСОБА_2 у виді штрафних санкцій також не є можливим, оскільки виконання договору позики забезпечене пенею (0,5% від відповідної суми простроченого зобов`язання за кожен календарний день прострочення). Тому застосування 3% річних, як штрафної санкції, поряд з пенею обумовить подвійне притягнення до юридичної відповідальності позичальника, що є неприпустимим.

Інфляційні втрати, на думку суду, стягненню також не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Унаслідок знецінення лише грошова одиниця України (гривня) підлягає індексації, а іноземна валюта, яка була предметом позики, не підлягає. Така правова позиція неодноразово підтверджена рішеннями Верховного Суду, в яких зазначено, що індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Ціни в Україні встановлюються у національній валюті, тому зазначена норма ЦК може бути застосована лише у випадку прострочення грошового зобов`язання у гривні.

У зв`язку з тим, що предметом позики за Договором позики від 16.03.2011 є гривня, яка відповідно до умов згаданого договору підлягає коригуванню за курсом НБУ до долара США, відтак у суду немає підстав для нарахування інфляційних втрат на основну суму боргу.

Суд звертає також увагу, що на момент укладення Договору позики від 16.03.2011 позичальник ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України установлено, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 752/7501/18.

Відповідно до інформаційних довідок № 324127177 та № 322933221 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, після укладення Договору позики (16.03.2011), а саме 18.03.2011 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 798, посвідченого 18.03.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., набули у спільну часткову власність (по 1/2 частині кожному з подружжя) нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Указане дає підстави дійти висновку, що предмет позики позичальником було використано в інтересах сім`ї відповідно до ст. 65 СК України.

У зв`язку з тим, що для укладення Договору позики від 16.03.2011 була отримана згода дружини позичальника - ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. 15 березня 2011 року за № 1040, враховуючи, що вказана позика набута під час шлюбу, суд убачає правильним та справедливим стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 636 864,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Беручи до уваги ті обставини, що у порядку підготовчого провадження позичальником не збільшено позовні вимоги, а заявлено до стягнення пеню саме у розмірі 1 492 205,16 грн, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог та вважає доцільним стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню в межах позовних вимог, а саме у розмірі 1 492 205,16 грн.

Щодо зустрічної позовної вимоги про визнання недійсним частини договору позики, суд зауважує, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою в межах строків позовної давності; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину.

Так, 16.03.2011 договір позики посвідчено приватним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 1041. Також для укладення договору позики була отримана згода дружини позичальника ОСОБА_3 . Таким чином, вимога про визнання недійсною частини договору позики є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки позивачами за зустрічним позовом не доведено наявності підстав для оспорення правочину та визнання його недійсним.

Щодо позовної вимоги про розірвання укладеного договору позики, суд зазначає, що приписами ст. 652 ЦК України передбачено, що зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність до обставин, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірвано. При цьому ініціювання питання про приведення договору у відповідність до обставин, які істотно змінились є обов`язковою умовою, яка має передувати зверненню до суду.

З підстав, установлених ч. 4 ст. 652 ЦК України, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору завдасть сторонам шкоди, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Оскільки у момент укладення договору позики його сторони не керувалися лише тим, що курс української гривні до долара США протягом строку дії договору залишатиметься стабільним, а навпаки, допускали можливість його падіння, та, включаючи до договору умову, яка передбачає здійснення платежів у сумі, визначеній залежно від курсу гривні до долара США на день платежу, позикодавець намагався уникнути ризику, пов`язаного з можливим падінням курсу української гривні, а позичальник узяв на себе такий ризик.

За таких обставин слід уважати, що зміна курсу валют не є істотною зміною обставин, якими сторони договору позики керувалися під час його укладення, у зв`язку з чим у задоволенні зустрічної позовної вимоги про розірвання укладеного договору позики необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13 420,00 грн, який підтверджуються долученою до справи квитанцією про його оплату.

Керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 133, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_4 ) заборгованість за Договором позики від 16.03.2011 у розмірі 636 864 (шістсот тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривні 60 копійок, пеню у розмірі 1 492 205 (один мільйон чотириста дев`яносто дві тисячі двісті п`ять) гривень 16 копійок та судовий збір у розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.

У іншій частині первісних позовних вимог - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання недійсним частини договору позики - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання укладеного договору позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09 вересня 2024 року.

Суддя,- Белоконна І.В.