ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м.Суми

Справа №591/7260/23

Номер провадження 22-ц/816/1037/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2024 року у складі судді Клименко А.Я., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення виготовлено 22 лютого 2024 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Сумської міської ради про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу місцевого самоврядування,

в с т а н о в и в :

17 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду за допомогою засобів поштового зв`язку із вказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 вересня 1990 року його у складі сім`ї у складі 4-х осіб було взято на облік для одержання державної житлової площі за № 13201 та включено в списки осіб, маючих право на першочергове одержання житлової площі. Впродовж 24 років відповідач не забезпечив його житловою площею, чим порушив Закон України «Про охорону дитинства». Впродовж 33 років відповідач не забезпечив його житловою площею та не виплатив грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 85 від 18 лютого 2014 року його було знято з квартирного обліку, як не проживаючого у м. Суми (підстава ст. 40 ЖК України), чим на думку позивача, була вчинена пряма дискримінація. З огляду на рішення відповідача № 194 від 20 вересня 1990 року про взяття його не облік для одержання державної житлової площі за № 13201 ( у складі сім`ї 4-х осіб) та включення в списки осіб, маючих право на першочергове одержання житлової площі, у нього були «законні сподівання» на отримання житла.Діями відповідача йому було заподіяно матеріальну шкоду, яку він оцінює в 1 150 000 грн.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 1 150 000 грн за завдану шкоду.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що ним заявлявся відвід судді Клименко А.Я., оскільки у нього виникло обґрунтоване переконання, що позиція судді щодо дій відповідача уже сформована та може вплинути на вирішення спору у цьому провадженні, тобто у нього були сумніви щодо об`єктивності судді Клименко А.Я.

Вказує на те, що суд залишив поза увагою, що він в позовній заяві посилався на ст. 22 ЦК України, а саме позов було подано про відшкодування матеріальної шкоди та розрахунок подано щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Вважає, що суд залишив поза увагою позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29 березня 2023 року у справі № 240/7411/21.

Крім того вважає, що суд залишив поза увагою, що ним в позові та у відповіді на відзив було наведено фактичні дані, які свідчать про те, що дискримінація мала місце. Також ним в якості доказу дискримінації було надано відповідь відповідача № 159/03.01-08 від 28 липня 2023 року, з якої вбачається, що ряд рішень відповідача були прийняті з порушенням черговості щодо забезпечення його (у складі сім`ї) житлом згідно з існуючою черговістю з урахуванням часу взяття на облік та у порядку, передбаченому законодавством до зняття з обліку (18 лютого 2014), чим, на його думку, фактично була вчинена пряма дискримінація.

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Суд залишив поза увагою, що відповідач у відзиві та поясненнях не надав конкретної та чіткої відповіді на його аргументи.

Зазначає, що рішення суду невмотивоване, спір між сторонами не вирішено.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить рішення суду залишити без змін. Законність зняття з квартирного обліку батька позивача ОСОБА_2 підтверджено рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у справі № 591/4399/19, яке було залишено без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року. На момент прийняття рішення відповідача від 18 лютого 2014 року № 85 про зняття ОСОБА_2 з квартирного обліку п. 2 ч. 2 ст. 40 ЖК України був чинний. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 вересня 2022 року, яка була залишена без змін постановою Сумського апеляційного суду від 26 січня 2023 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення Зарічного районного суду м. Суми від 20 травня 2020 року у справі № 591/4399/19 за виключними обставинами. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2023 року у справі № 591/1834/23 ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні аналогічного позову до виконавчого комітету Сумської міської ради про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу місцевого самоврядування, у зв`язку з необгрунтованістю. Вважає, що відповідачем не було вчинено прямої дискримінації стосовно позивача, так як всі рішення були прийняті згідно чинного законодавства. Відповідачем жодним чином не порушено права позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 (а.с. 7, на звороті).

В свою чергу ОСОБА_2 з 1976 року по 1990 роки проходив військову службу, у 1990 році був звільнений з військової служби за скороченням штатів.

Після звільнення з військової служби ОСОБА_2 приїхав до м. Суми та протягом півроку тимчасово проживав без реєстрації у матері своєї дружини, а 20 вересня 1990 року складом сім`ї 4 особи: він, дружина, син (позивач по справі) та дочка, був взятий Сумською міською радою на першочерговий квартирний облік для отримання житла за номером № 13201 та включений до списку осіб, які користуються правом першочергового отримання жилих приміщень, як офіцера звільненого з військової служби по скороченню штатів, 23.03.90 (а.с. 12).

Після взяття на квартирний облік ОСОБА_2 разом із своєю сім`єю виїхав із м. Суми.

18 лютого 2014 року рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради №85 ОСОБА_2 було знято з квартирного обліку на підставі ст.40 ЖК України, як не проживаючий в м. Суми (а.с.13).

11 вересня 2018 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 8).

Згідно довідки виконавчого комітету Березівської міської ради № 497 від 31 липня 2023 року ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Склад сім`ї: дружина ОСОБА_5 , син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 проживає разом з батьком ОСОБА_2 за вказаною адресою та ведуть спільне господарство (а.с. 9, на звороті).

28 липня 2023 року за № 159/03.01-08 відповідачем надано відповідь на запит ОСОБА_2 , а саме наявну інформацію стосовно громадян, які включені в списки осіб, маючих право на першочергове одержання житлової площі та отримали її до 18 лютого 2014, дату взяття на облік цих осіб (а.с. 14).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що в процесі слухання справи судом не встановлено в діях відповідача дискримінаційних чи неправомірних дій відносно позивача та завдання йому збитків. Рішення, на підставі якого знято з обліку його батька не скасовано, на момент його прийняття норма, яка була застосована як підстава для зняття з обліку була чинною та підлягала застосуванню, а тому відсутні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача шкоди, завданої незаконними діями органу місцевого самоврядування.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. ст. 40 Житлового кодексу Української РСР (в ред. на момент прийняття рішення виконавчим комітетом) громадяни перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Громадяни знімаються з обліку потребуючих поліпшення житлових умов у випадках: виїзду на постійне місце проживання до іншого населеного пункту.

В подальшому Рішенням Конституційного Суду №5-р (ІІ)/2022 від 22 червня 2022 року, пункт 2 частини другої статті 40 Кодексу визнано таким, що суперечить приписам частини другої статті 24, частини першої статті 33 Основного Закону України та є неконституційним. Пункт 2 частини другої статті 40 Житлового кодексу України, визнаний неконституційним, втратив чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до приписів ст. 15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації.

Порядок відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди визначається Цивільним кодексом України та іншими законами.

Згідно п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом з тих підстав, його батька ОСОБА_2 , як офіцера звільненого з військової служби за скороченням штатів, у складі сім`ї 4-х чоловік (до складу якої входив і позивач як син ОСОБА_2 ), рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 20 вересня 1990 року було взято на облік для одержання державної житлової площі за № 13201 та включено в списки осіб, маючих право на першочергове одержання житлової площі, проте житлом його забезпечено не було.

Пунктом 45 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затв. постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. N 470, було передбачено, що генералам, адміралам, офіцерам і тим, що перебували на військовій службі не менше двадцяти календарних років, військовослужбовцям надстрокової служби, прапорщикам і мічманам Збройних Сил СРСР та прирівняним до них особам, звільненим з військової служби за станом здоров`я, віком або скороченням штатів, жилі приміщення надаються виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів у першу чергу, але не пізніше, ніж у тримісячний строк з дня прибуття до місця проживання, обраного з урахуванням існуючого порядку прописки.

Отже, саме батько позивача ОСОБА_2 , як офіцер звільнений з військової служби за скороченням штатів, був включений в списки осіб, маючих право на першочергове одержання житлової площі, а право позивача на житло було похідним від права його батька на отримання житла. В подальшому рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 85 від 18 лютого 2014 року саме батька позивача ОСОБА_2 було знято з квартирного обліку, як не проживаючого у м. Суми (підстава ст. 40 ЖК України). Дійсно Рішенням Конституційного Суду №5-р (ІІ)/2022 від 22 червня 2022 року, пункт 2 частини другої статті 40 Кодексу визнано таким, що суперечить приписам частини другої статті 24, частини першої статті 33 Основного Закону України та є неконституційним. на момент прийняття відповідачем рішення № 85 про зняття позивача з квартирного обліку п. 2 ч. 2 ст. 40 ЖК України був чинним, а визнання його неконституційним не тягне за собою автоматичного скасування чи визнання нечинним вказаного рішення відповідача. Вказане рішення № 85 від 18 лютого 2014 року на даний час не скасоване.

Обраховуючи розмір завданих, на думку позивача, збитків, він, зокрема керується Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 р. № 728. В свою чергу п. 1 вказаного Порядку передбачено, що цей Порядок установлює механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація). Однак позивач не перебуває на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, відповідно не має право на грошову компенсацію.

ОСОБА_1 фактично ставить питання про відшкодування збитків, завданих незаконними діями органу місцевого самоврядування, проте ним не доведена незаконність дій відповідача. Допущення відповідачем прямої дискримінації щодо позивача судом не встановлено.

За встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача, шкоди завданої незаконними діями органів місцевого самоврядування.

Як на підставу для скасування судового рішення, позивач посилається також на п. 2) ч. 3 ст. 376 ЦПК України, як на порушення норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

В суді першої інстанції позивачем заявлявся відвід судді Клименко А.Я., оскільки у позивача були сумніви щодо її безсторонності при розгляді справи і він їй не довіряє розглядати справу. Ухвалою Зарічного районного суду від 05 лютого 2024 року заяву представника позивача про відвід судді Клименко А.Я. визнано необґрунтованою, а ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про відвід судді Клименко А.Я. у даній справі. При апеляційному перегляді справи, на думку колегії суддів, підстав які б свідчили про упереджене ставлення судді Клименко А.Я. до справи чи учасників судового розгляду не встановлено. Отже, колегією суддів не встановлено порушення місцевим судом норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що позов було подано про відшкодування матеріальної шкоди та розрахунок подано щодо відшкодування матеріальної шкоди, а судом було відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди, слід зазначити, що зміст рішення свідчить про те, що судом першої інстанції були розглянуті вимоги позивача саме про відшкодування збитків, завданих, на його думку, незаконними діями органу місцевого самоврядування, та застосовані норми матеріального права, якими передбачено право на відшкодування збитків. З наведеного вбачається, що місцевим судом у вступній та резолютивній частині рішення було допущено описку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування або зміни ухваленого рішення. Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова