КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7180/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лисенка Дмитра Вячеславовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Кредит» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року у складі судді Бабко В.В.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «Лакі Кредит» (далі - ТОВ «Лакі Кредит») звернулося у суд із позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 86 446 грн 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 01 листопада 2021 року відповідно до кредитного договору ОСОБА_1 , отримав у кредит грошові кошти в розмірі 58 823 грн 53 коп строком на 24 місяців з кінцевим терміном повернення 01 листопада 2023 року (включно).

Відповідачу направлялась вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань шляхом сплати повної суми заборгованості, однак відповідач заборгованість не погасив.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року у позові ТОВ «Лакі Кредит» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що відповідач погодився з умовами договору проте на власний розсуд визначив порядок виконання договірного зобов`язання.

Вказано, що ТОВ «Лакі Кредит» не розраховувалися та не застосовувалися штрафні санкції, як того вимагає цивільне законодавство за неналежне виконання майнового зобов`язання.

Скаржник також звертає увагу суду на те, що відповідачем визначено цільове призначення коштів, отриманих від «Лакі Кредит» в межах кредитного договору № 114, як розмитнення авто, що є частиною дій із набуття у власність автомобіля. Таким чином, пільги визначені Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» не розповсюджуються на позичальника у правовідносинах із ТОВ «Лакі Кредит».

Зазначено, що під час укладення кредитного договору № 114 від 01 листопада 2021 року, позичальником не було надано жодних документів на підтвердження відповідного статусу і лише після підписання кредитного договору та отримання грошових коштів, фактично порушуючи прийняті зобов`язання перед ТОВ «Лакі Кредит» в односторонньому порядку на власний розсуд змінив порядок взаєморозрахунків за кредитним договором.

Крім того, позивач посилається на постанову Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц, де зроблено правий висновок про те, що суд першої інстанції, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не був позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ставший В.О. в інтересах ОСОБА_2 не погоджується з її доводами та просить рішення районного суду залишити без змін.

Зазначав, що за період з 01 листопада 2021 року до 01 листопада 2023 року загальна сума заборгованості відповідача за основним зобов`язанням (тілом кредиту) становить 36 446 грн 30 коп з нарахуванням вже сплачених 13 485 грн, тоді як позивач просить стягнути 86 446 грн 30 коп.

У відповіді на відзив скаржник посилається на те, що відповідач не оскаржував умови кредитного договору, а отримання коштів у недержавній фінансовій (комерційній) установі не зачіпає порядку та обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосуються соціального і правового захисту учасників бойових дій. Вказано, що позивачем не надавалося безвідсоткової позики, послуга, яка надавалася відповідачу є оплатною.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Апеляційний суд відхиляє клопотання ТОВ «Лакі кредит», що міститься в апеляційній скарзі про визнання поважними причини пропуску та долучення до справи актів звірок взаєморозрахунків за кредитним договором в розрізі сум кредиту та процентів за користування кредитом, з посиланням на їх недолучення до справи в районному суді з поважних причин - неможливості явки представника товариства у судове засідання о 10 год. 18.12.2023 у зв`язку з хворобою.

При цьому, апеляційний суд враховує зміст заяви, долученої представником ТОВ «Лакі кредит» під час розгляду справи районним судом, поданої 15.12.2023, у якій викладено прохання про проведення судового засідання й розгляд справи у відсутність представника позивача (а.с. 106).

Отже, указані докази не було долучено як до матеріалів позовної заяви так і під час розгляду справи районним судом.

За таких обставин, правових підстав визнання факту недолучення заявлених у клопотанні доказів з поважних причин, немає.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Зі справи убачається, що 01 листопада 2021 року між ТОВ "Лакі Кредит" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 114.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3, 1.5 вказаного кредитного договору ТОВ "Лакі Кредит" (кредитор) зобов`язалось надати відповідачу (позичальник) грошові кошти у сумі 58 823 грн 53 коп строком на 24 місяців з кінцевим терміном повернення 01 листопада 2023 року з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника.

Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитними коштами залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) 15,00 % за день (5475,00 % річних) від початкової суми кредиту (Загального розміру); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 3,5 % в місяць (42 % річних) від початкової суми кредиту (загального розміру). Тип процентної ставки - фіксована.

Згідно із пункту 2.2 кредитного договору кошти кредиту надаються кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): у розмірі 50 000 грн на поточний рахунок позичальника; у розмірі 8 823 грн 53 коп на користь кредитора з метою виконання зобов`язань з оплати першого проценту відповідно до п. 3.3 договору.

Відповідно до опитувальника належної перевірки фізичної особи від 01 листопада 2021 року, в графі - працевлаштування зазначена назва організації: військова частина НОМЕР_1 ; в графі - мета ділових відносин з суб`єктом первинного фінансового моніторингу ТОВ «Лакі Кредит»: на розмитнення авто.

При цьому, паспортом споживчого кредиту, підписаного відповідачем, передбачено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, порядок повернення кредиту, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти користування кредитом.

Згідно таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит до договору про надання споживчого кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору 114 від 01 листопада 2021, дата видачі кредиту 01 листопада 2021 року, кількість днів у розрахунковому періоді 730, сума кредиту за договором 58 823 грн 53 коп, реальна річна процентна ставка 135,31 %, проценти за користування кредитом 49343 грн 05 коп. сума процентів за перший день 8823 грн 53 коп, загальна вартість кредиту 108 166 грн 58 коп.

Установлено, що позивач ТОВ «Лакі Кредит» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та згідно з платіжної інструкції № 516 від 01.11.2021 перерахувало грошові кошти в сумі 50 000 грн на рахунок відповідача, призначення платежу: переведення коштів згідно кредитного договору № 114 від 01 листопада 2021 року.

15 червня 2023 року ТОВ «Лакі Кредит» надіслав відповідачу на електронну адресу зазначену в кредитному договорі, вимогу № ЛК-101 за кредитним договором № 114 від 01 листопада 2021 року про необхідність сплати поточної заборгованості за кредитним договором ( в сумі 84 387 грн 48 коп протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем даної вимоги, яка відповідачем залишилась без реагування.

Відповідно до справи, протягом строку дії кредитного договору відповідачем в рахунок погашення кредитних платежів було сплачено грошові кошти в загальному розмірі 13 485 грн.

Згідно даних долученого до справи акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2021 по 18.07.2023 між ТОВ "Лакі Кредит" та ОСОБА_1 за кредитним договором, сума заборгованості становить 86 446 грн 30 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, районний суд виходив з того, що відповідач перебував та перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з початку запровадження особливого періоду, тобто з 17 березня 2014 року, тому йому не повинні були нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за кредитним договором.

Крім того, суд вказав, що ТОВ "Лакі кредит" не надало документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема відсутня виписка по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі якого суд, навіть з урахуванням поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", був би спроможний самостійно здійснити розрахунок заборгованості за тілом кредиту (зменшити обсяг заборгованості на суми зарахованих банком платежів на погашення процентів та неустойки).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до справи, боржником неналежно виконувалися зобов`язання вносилися платежі зобов`язання, не у повному обсязі Досліджуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку про доведеність виникнення у позивача на підставі кредитного договору № 114 від 01 листопада 2021 року права вимоги до відповідача про стягнення заборгованості по кредиту, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору.

Відповідно до справи, на підтвердження виникнення боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед кредитором, позивачем до справи долучено акт звірки взаємних розрахунків сторін за кредитним договором, у якому відображено загальну заборгованість - 99 931 грн 30 коп, внесені боржником платежі на загальну суму 13 485 грн, де різниця становить 86 446 грн 30 коп, про стягнення якої й заявлено у позові (а.с. 22).

Будь-яких інших документів (розрахунків) на підтвердження виникнення у боржника заборгованості по платежах шляхом розмежування боргу по тілу кредиту та відсотках, а також у рахунок якої частини заборгованості по кредиту та відсотках проведено зарахування сплачених боржником коштів, на суму 13 485 грн, до справи не долучено.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, старшим офіцером й з 07.07.2017 проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, що підтверджується довідкою №628/123 від 20.07.2022 року, посвідченням, а також проходив службу в складі сил та засобів оперативно-тактичного угруповування «Луганськ» та залучався й брав безпосередню участь в районах проведення антитирористичної операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується інформацією, яка міститься у витягах з наказів № 316 від 08.11.2016 та № 247 від 31.08.2016 (а.с. 70-77).

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновками районного суду про те, що на ОСОБА_1 , як військовослужбовця Збройних Сил України поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а тому відповідно до умов кредитного договору йому не повинні нараховуватися проценти за кредитним договором.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у справі належних доказів, на підставі яких можливо було б установити складові нарахованої кредитором відповідачу заборгованості за кредитним договором та виключити за наведених підстав суму боргу по відсотках.

Установлено, що на підтвердження наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитом позивачем до справи долучено вимогу, адресовану боржнику з посиланням на існування у нього заборгованості по кредиту та відсотках, на загальну суму 86 446 грн 30 коп (а.с. 23,24).

Окрім цього, на підтвердження факту наявності у відповідача указаної заборгованості, до справи долучено акт звірки взаємних розрахунків, у якому установлено заборгованість, у розмірі 99 931 грн 30 коп, а також відображено внесення боржником у період дії кредитного договору платежів на загальну суму 13 485 грн, (без конкретного відображення у рахунок чого сплачено), у зв`язку з чим установлено існуючу заборгованість, у сумі 86 446 грн 30 коп , в межах якої й заявлено вимоги (а.с. 22).

Між тим, у справі відсутні будь-які матеріали (довідки, розрахунки та інші) на підставі яких можливо було б установити складові заборгованості зокрема, окремо по кредиту та відсотках, а вказана обставина була перешкодою у вирішенні заявленого по справі спору.

Отже, під час перебування справи у провадженні суду першої було достатньо часу для того, щоб подати всі докази у справі, проте він, користуючись своїми правами на власний розсуд, необхідних доказів, в т. ч. тих, що мають виключне значення для розгляду даної справи протягом всього цього часу до суду не подав та про те, що такі докази з об`єктивних причин не можуть бути подані у встановлений законом строк, - суд не повідомляв, з огляду на що суд правомірно вирішив спір за наявними матеріалами справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасникам, оскільки це може призвести до порушення встановленого у ст. 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 30.05.2023 у справі № 443/1012/18 .

Отже, ні до позовної заяви, ні під час судового розгляду справи районним судом, позивачем не долучено належних доказів, на підставі яких можливо установити фактичні обставини справи, а тому апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення позову.

За наведених підстав апеляційним судом відхиляються доводи апеляційної скарги про можливість вирішення судом спору з урахуванням матеріалів справи.

Доводи апеляційної скарги, у яких конкретизовано заборгованість відповідача по платежах, відхиляються апеляційним судом, як такі, що ґрунтуються на нових доказах, які не були предметом дослідження суду першої інстанції та не прийняті апеляційним судом відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України за наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лисенка Дмитра Вячеславовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «Лакі Кредит» залишити без задоволення.

Рішення на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 20 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: