04.09.2024 Справа № 756/2279/24
Номер справи 756/2279/24
Номер провадження 2/756/2178/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участю секретаря - Погорелової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у лютому 2024 року звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача ОСОБА_2 видати урну з прахом померлого ОСОБА_3 його законній дружині, тобто позивачу, з метою здійснення поховання шляхом закопування в могилі урни з прахом померлого.

У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 07 травня 2014 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після смерті останнього його син відповідач ОСОБА_2 здійснив кремацію померлого чоловіка позивача.

Проте позивач ОСОБА_1 , як дружина, бажає створити померлому ОСОБА_3 індивідуальне місце поховання, мати можливість відвідувати могилу, оскільки останній за життя бажав аби після смерті його тіло було захоронено саме в такий спосіб.

Відповідач відмовив у видачі праху померлого з метою поховання з підстав того, що позивач не є замовником по договору на організацію та проведення поховань.

Позивач уважає такі дії відповідача в частині відмови дружині померлого отримати прах померлого чоловіка з метою здійснення поховання належним чином неправомірними, оскільки відмова у видачі урни з прахом її чоловіка позбавляє здійснити належне ставлення до пам`яті померлого та до його залишків, унеможливлює встановити для померлого індивідуальне місце поховання, поставити пам`ятник, створити можливість відвідувати індивідуальну могилу померлого.

Договір-замовлення на організацію та проведення кремації був оформлений відповідачем, через що позивач не має доступу до праху померлого, що унеможливлює здійснення індивідуального місця поховання згідно з волею померлого.

При цьому, відповідач не має наміру віддавати прах та проводити поховання померлого, оскільки з моменту кремації пройшло багато часу.

14 березня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва за вказаним вище позовом відкрив спрощене позовне провадження.

05 липня 2024 року відповідач через свого представника подав відзив на зазначений позов, у якому в його задоволенні просив відмовити у повному обсязі з тих підстав, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 свого волевиявлення про належне ставлення до тіла після його смерті не складав, однак в усному порядку просив свого сина - відповідача здійснити кремацію його тіла, а прахом розпорядитись на власний розсуд. Після смерті батька відповідач у відповідності до діючого законодавства зобов`язався організувати його поховання, у зв`язку з чим звернувся до Ритуальної служби СКП «Київській крематорій» та уклав відповідний договір-замовлення на організацію та проведення поховання від 30 травня 2023 року. Відповідно до вказаного Договору, тіло померлого підлягало кремації. Місцем поховання урни зазначено - колумбарій. Водночас, позивач не надає суду доказів того, що саме вона зобов`язалась організувати поховання свого чоловіка ОСОБА_3 , а лише посилається на свій намір начебто організувати для померлого чоловіка індивідуальне місце поховання, що не підкріплюється жодним належним доказом.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав, що вказані у позовній заяві.

Відповідач та його представник у судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав, що вказані у відзиві.

Заслухавши пояснення представників та сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з наступним.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

07 травня 2014 року позивач ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 608.

Відповідач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 9862.

Статтею 6 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що усі громадяни мають право на поховання їхнього тіла та волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті. Волевиявлення про належне ставлення до тіла після смерті може бути виражене у: згоді чи незгоді на проведення патолого-анатомічного розтину; згоді чи незгоді на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів; побажанні бути похованим у певному місці, за певними звичаями, поруч з певними раніше померлими чи бути підданим кремації; дорученні виконати своє волевиявлення певній особі; іншому дорученні, що не суперечить законодавству.

Контроль за виконанням волевиявлення громадян про належне ставлення до їхнього тіла після смерті в частині надання згоди на проведення патолого-анатомічного розтину, згоди чи незгоди на вилучення анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів здійснюється відповідно до закону.

Виконання волевиявлення громадян про належне ставлення до їхнього тіла після смерті в частині щодо кремації тіла, поховання в іншому населеному пункті здійснюється відповідно до закону.

Дії щодо тіла померлого повинні здійснюватися в повній відповідності з волевиявленням померлого, якщо не виникли обставини, за яких виконання волевиявлення померлого неможливе.

У разі відсутності відповідного волевиявлення померлого вилучення у нього анатомічних матеріалів для трансплантації та/або виготовлення біоімплантатів здійснюється відповідно до закону.

Повнолітня дієздатна фізична особа має право розпорядитися щодо передачі після смерті її анатомічних матеріалів науковим, медичним або навчальним закладам.

Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про поховання та похоронну справу» установлено, що ритуальні служби - спеціалізовані комунальні підприємства, що створюються органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом, з метою здійснення організації поховання померлих і надання ритуальних послуг, передбачених необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, реалізації предметів ритуальної належності, передбаченим пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про поховання та похоронну справу», поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.

Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України.

Зазначені документи можуть надаватися за дорученням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка зобов`язалася поховати померлого, іншій юридичній чи фізичній особі.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу», особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Стаття 26 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначає види поховань померлих: закопування в могилі труни з тілом померлого; спалювання в крематорії труни з тілом померлого та закопування в могилі чи розміщення в колумбарній ніші урни з прахом померлого; розвіювання праху померлого. З урахуванням етнічних, релігійних чи культурних традицій поховання померлих може здійснюватися іншим способом. Поховання померлих здійснюється з дотриманням вимог санітарно-епідеміологічного законодавства.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка є донькою померлого ОСОБА_3 , повідомила суду, що батька за день до смерті бачила у лікарні. Їй відомо, що ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями. Урну з його прахом забрав відповідач. За свого життя батько свідка ОСОБА_3 їй казав, що бажає, щоб після смерті з його тілом було проведено процес кремації, а також не вказував у який саме спосіб потрібно розпорядитись із прахом після кремації його тіла.

Племінник померлого ОСОБА_5 у якості свідка в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_3 за деякий час до смерті повідомив, що бажає бути захованим в с. Русанів Броварського р-ну Київської області, де похована вся родина.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , яка є сусідом померлого ОСОБА_3 , та ОСОБА_7 , яка є подругою позивача, пояснили, що ОСОБА_3 був православною людиною і не зловживав спиртними напоями. Свідку ОСОБА_7 померлий особисто повідомляв, що бажає бути захований коло матері.

Як убачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_3 , його син - відповдач ОСОБА_2 звернувся до Ритуальної служби СКП «Київській крематорій», та уклав відповідний договір-замовлення № 2.204974К на організацію та проведення поховання від 30 травня 2023 року. Відповідно до вказаного Договору, тіло померлого підлягало кремації.

30 травня 2023 року РС СКП «Київській крематорій» видало довідку № 5799, відповідно до якої дата одержання урни з прахом - 10 травня 2023 року (вказану дату суд уважає такою, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ). Відповідно до вказаної довідки, урну одержує оформлювач кремації персонально, при наявності відповідних документів паспорта, довідки на одержання праху, свідоцтва про смерть (оригінал). Місцем поховання урни зазначено - колумбарій.

Відповідно до приписів ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Приписами ст. 80 ЦПК України установлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На виконання вищевказаних процесуальних вимог позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів того, що померлий ОСОБА_3 за життя бажав, щоб після смерті його тіло було саме захоронено в індивідуальному місці поховання. За час свого життя останній такого письмового волевиявлення про ставлення до його тіла після смерті не складав. Усні розпорядження не підтверджуються відповідними доказами, у тому числі і поясненнями свідків, оскільки суперечать один одному. Також суду не вдається встановити, що відповідачем порушені права позивача, оскільки він є сином померлого та розпоряджається тілом свого батька відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу».

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, суд уважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 04 вересня 2024 року.

Суддя,- Белоконна І.В.