Справа № 523/6802/24
Провадження №6/523/315/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Томілко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечко Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, -

В С Т А Н О В И В:

Приватний виконавець Одеського виконавчого округу Колечко Дмитро Миколайович звернувся до суду з поданням, в якому просив тимчасово обмежити громадянку України- ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 1527/2-5382/11, що набрало законної сили 02.10.2012 року, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/111/15-ц, що набрало законної сили 03.12.2015 року та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/13489/17, що набрало законної сили 30.05.2023 року.

Внесене подання заявник обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра перебуває зведене виконавче провадження № 62115595 із виконання виданих Суворовським районним судом м. Одеси виконавчих листів: 17/2-5382/11, №523/111/15-ц, №523/13489/17, де боржником є ОСОБА_1 .

Посилаючись на те, що про відкриті виконавчі провадження боржнику відомо, однак остання не реагує на вимоги виконавця- не надає пояснення із приводу невиконання рішення суду та декларацію про доходи та майно, перешкоджає виконанню рішення, приватний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримала подання та просила його задовольнити.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявні заперечення на подання приватного виконавця, в яких боржник зазначила, що розрахунок заборгованості і підстави відкриття виконавчих проваджень не відповідають дійсності, відтак вимоги приватного виконавця є безпідставними, а посилання на те, що вона ухиляється від виконання його вимог надуманими (а.с.26- 32, Том 2).

Представник стягувача ТОВ «ФК «ФОРІНТ» в судове засідання не з`явився, при цьому надіслав заяву в якій просив подання розглянути у їх відсутність. В матеріалах справи наявні пояснення представника стягувача в яких останній вважав, що наявні всі підстави для обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 через те, що боржник не реагує на вимоги виконавця, приховується та приховує свої доходи та майно з метою запобігання виконанню рішення суду ( а.с.48-54, Том 2).

Дослідивши подання, вислухавши представника заявника, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно Конституції України, ЦПК України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини

Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Європейський суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Так, згідно ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадяни України» підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон є : - дія неврегульованих зобов`язань;- ухилення від виконання зобов`язань, покладених на громадянина судовим рішенням.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Зазначене узгоджується із ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5.

Як визначено судовою практикою щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків; на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра перебуває зведене виконавче провадження № 62115595 із виконання виданих Суворовським районним судом м. Одеси виконавчих листів: 17/2-5382/11, №523/111/15-ц, №523/13489/17, де боржником є ОСОБА_1 (а.с. 22-23, Том 1).

В рамках вказаного зведеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна та коштів боржника від 18.05.2020 року, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності боржнику, грошові кошти всіх видів валют та банківських металів на суму 937 800,35 гривень, що знаходяться на всіх рахунках боржника (а.с.33-36).

Як вбачається з ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 17 травня 2022 року, подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. задоволено, а саме : надано дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , а саме: кв. АДРЕСА_2 , загальною площею 67,5 м. кв., в якій зареєстрований неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування ( а.с.1-4, Том 2).

Постановою Одеського апеляційного суду від 21.12.2023 року ухвалу Суворовського районного суду м.Одеси від 17 травня 2022 року залишити без змін ( а.с.5-13, Том 2).

Обгрунтовуючи своє подання приватний виконавець посилається на те, що боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації. При цьому боржник на законні вимоги приватного виконавця не реагує, що свідчить про приховування боржником своїх доходів та майна з метою запобігання виконанню рішення суду.

Разом з тим, як зазначає сам приватний виконавець у своєму поданні ( а.с.6, Том 1) ним було здійснено повну перевірку майнового стану боржника, та за її результатами не виявлено майна та коштів за рахунок яких можливе виконання рішення суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що приватний виконавець мав усю необхідну інформацію про майновий стан та майно боржника, тому наявність самого лише зобов`язання щодо подання декларації та її ненадання не свідчить про наявність підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за кордон, якщо не доведений факт ухилення боржника від виконання покладених на неї рішеннями суду зобов`язань.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та у п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. («Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» Верховного Суду України від 01.02.2013 року).

Як вбачається із висновків Верховного Суду України, зроблених на підставі вищевказаних вимог закону та судової практики розгляду спірного питання особа може бути обмежена у праві виїзду за межі держави за наявності доведеності суду:

- факту невиконаного зобов`язання за рішенням суду

- об`єктивно наявного факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду

- наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин. Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

У даному випадку в матеріалах справи відсутні докази свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 1527/2-5382/11, рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/111/15-ц та рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/13489/17. Лише факт невиконання боржником самостійно зобов`язань не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання покладених зобов`язань.

При цьому посилання на неодноразовий перетин Державного кордону боржником не береться судом до уваги, оскільки не свідчить, що наміром виїзду за кордон боржника є саме ухилення від виконання покладених на неї зобов`язань. Крім того, приватним виконавцем не зазначено, які саме дії буде неможливо вчинити виконавцю при виїзді боржника за кордон, враховуючи, що в судовому порядку приватному виконавцю надано дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Посилання приватного виконавця на те, що мета боржником щодо запобігання зверненню стягнення на іпотечне майно, була досягнута, оскільки станом на сьогодні незважаючи заданий судом окремий дозвіл, приватний виконавець не може звернути стягнення на іпотечне майно через тимчасово встановлену законом заборону введену на період дії воєнного стану, суд відхиляє, поскільки вказані обставини не залежали від волі боржника.

Крім іншого, суд вважає за необхідне зазначити, що між сторонами з лютого 2021 року по березень 2023 року тривав спір відносно розрахунку заборгованості (а.с. 234- 244, Том 1).

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання судових рішень на час подання заявником не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання судового рішення суд вважає, що подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є необґрунтованим, та таким що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Подання приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечко Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя