Справа №712/3308/23 Провадження № 2/712/217/24
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Соснівський районний суд міста Черкаси у складі :
Головуючого судді Токової С.Є.,
при секретарі Білик О.Ю.
за участю позивача ОСОБА_1
представника позивача адвоката Семенюк О.Г.
представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів.
Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжувалось 9 років та було закрито без притягнення винних осіб до відповідальності. Кримінальним правопорушенням ОСОБА_1 заподіяно як матеріальну так і моральну шкоду ,яку він не взмозі стягнути з винних осіб, оскільки за час слідства їх не було встановлено.
Разом з тим, слідчі не проявляли належної ініціативи у встановленні істини по справі та оцінці доказів, бездіяли, користуючись відсутністю якісного процесуального керівництва з боку прокурорів, які не проявляли належного сумління при здійсненні процесуального керівництва досудового розслідування.
Так, після початку досудового розслідування кримінального провадження, а саме 03 травня 2013 року, судово- медична експертиза була призначена лише через рік- 22 січня 2014 року. Відповідно до висновку експерта № 822 від 22 січня 2014 року, у ОСОБА_1 згідно наданих медичних документів, мало місце ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку. Вказане ушкодження виникло від дії тупих предметів (предмета) по давності виникнення може відповідати часу, вказаному у постанові про призначення експертизи.
Зазначене кримінальне провадження неодноразово і безпідставно закривалось слідчим, після чого постанови про закриття кримінального провадження скасовувались. Зокрема, у постанові про закриття кримінального провадження від 07.04.2017 року, провадження було закрито у зв"язку із встановленням тієї обставини, що ОСОБА_1 у вечірній та нічний час вживав спиртні напої, а зранку 21.04.2013 року перебував із залишковим ефектом, а тому не міг адекватно сприймати реальність. Ця постанова була скасована.
Через недотримання розумних строків, відверте порушення прав позивача як потерпілого слідчими і прокурорами він був вимушений звертатися зі скаргами до відповідних службових осіб, а також звертався до слідчого судді зі скаргами на бездіяльність слідчих органів, з приводу чого виносились судові ухвали, якими визнавалась бездіяльність органів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні.
Однак, жодна із осіб у кримінальному провадженні до відповідальності не притягнута, не дивлячись на те, що він вказував на таких осіб, та які відомі органу досудового розслідування але підозри їм не оголошені, справа до суду не скерована. Таким чином, правоохоронні органи упродовж дев`яти років не виконували покладені на них обов"язки, чим грубо порушили Конституцію України, норми КПК України та його права як потерпілого у кримінальному провадженні.
Вказаними діями відповідачі спричинили йому суттєвої матеріальної та моральної шкоди , до яких належить: втрата звичайного способу життя, примус до вчинення непритаманних дій, направлених на захист порушених винними особами його законних- прав, переживаннями та хвилюваннями через неспроможність у розумні терміни розслідувати справу, підрив відповідачами його глибокої віри у справедливість та соціальну рівність громадян перед законом, безкарність посадовців- відповідачів за тяганину, що не знає меж, відсутність звичайної людської порядності у відповідачів, наявність відчуття беззахисності перед свавіллям та некомпетентністю відповідачів, спричинення матеріальних збитків , втрата спокою, почастішали випадки необхідності звернення за медичною допомогою, втрати здоров"я.
З посиланням на припис статті 56 Конституції України, частини першої статті 1167 , ст.1173, 1174 ЦК України, висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 25 травня 2016 року (справа № 6-440-цс16) у зв`язку з неефективністю і невиправданою тривалістю кримінального провадження, що потягло його закриття у зв"язку із невстановленням особи, яка вчинила злочин та уникненням конкретними, відомими слідчим і прокурорам особами передбаченої законом відповідальності, відсутністю будь-яких результатів у досудовому розслідування,та необхідністю позивача як потерпілого тривалий час звертався до правоохоронних органів із клопотаннями, заявами, листами, скаргами, формальність реагування на його законні звернення, просив суд стягнути з відповідачів на його користь сприченену матеріальну шкоду в розмірі 4657 грн. 14 коп. та моральну шкоду в розмірі 2 000 869 грн.
Матеріальну шкоду обгрунтовує витратами, які він поніс внаслідок скоєного злочину, оскільки він отримав струс головного мозку, що підтверджено відповідним висноком експерта, та йому призначили лікування. Всього на лікування він витратив 4657 грн.14 коп. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій щодо нього, він став інвалідом 2 групи , перебуває під консультативним наглядом лікаря- психіатра КНП" ЧОПНД Черкаської обласної ради " з приводу органічного розладу особистості та поведінки внаслідок перенесеної ЧМТ. Крім цього, моральна шкода полягає у втраті звичайного способу життя, переживання та хвилювання через порушення розумних термінів розслідування кримінального провадження, підрив відповідачами його глибокої віри у справедливість та соціальну рівність громадян перед законом, безкарність посадовців.
13.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив Головного Управління Національної поліції в Черкаській області в якому відповідач вважає, що позов є необгрунтованим та безпідставним, і не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.
Так, позивач невірно визначив відповідачів у даній справі, оскільки вимоги про стягнення коштів Державного бюджету пред"являються до Державної казначейської служби. Крім того, в позовній заяві відсутній зміст позовних вимог до кожного з відповідачів.
Далі вказує, що позивачем в порушення вимог п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду Украни «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» від 31.03.1995 року № 4 не надано доказів спричинення моральної шкоди відповідачами ОСОБА_1 . Надані позивачем медичні документи та фіскальні чеки не доводять заподіяння позивачу моральної та майнової шкоди саме з вини відповідачів. Так позивач стверджує, що внаслідок неправомірних дій він став інвалідом ІІ групи та перебуває під консультативним наглядом лікаря-психіатра КНП «ЧОПНД Черкаської обласної ради» з приводу органічного розладу особистості та поведінки внаслідок перенесеної ЧМТ. При цьому, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 822 від 22.01.2014 року тривалість порушення функцій організму ОСОБА_1 , що зазначена в медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями. Тривале лікування ОСОБА_1 пов`язано не з характером травм, а можливо з наявністю післякомоційного синдрому (психо-вегетативно соматичними розладами), який у значній мірі є психологічною проблемою. Травма голови зі струсом головного мозку не обумовлює органічне ураження центральної нервової системи. Позивачем не підтверджено причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням його стану здоров`я та діями або бездіяльністю відповідачів, а додані докази : фіскальні чеки та медичні документи належним чином не підтверджують факту матеріальних витрат та погіршення стану здоров`я саме внаслідок неправомірних дій або бездіяльності ГУНП в Черкаській області.
Крім того, позивачем не надано жодного судового рішення, яке набрало законної сили, про визнання дій ГУНП протиправними, а посилання позивача про нібито незаконне розслідування у кримінальному провадженні є надуманим та не підтверджені жодними процесуальними документами та судовим рішенням, а тому підстави для відшкодування шкоди позивачу, завданої ГУНП -відсутні.
З посиланням на правову позицію наведену у Постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі № 804/6922/16 та практику Європейського суду з прав людини у рішеннях від 25.10.1993 року у справі «Гольм проти Швеції» , від 29.11.1996 р., у справі « Саундерс проти Сполученого Королівства», від 25.07.2001 року у справі « Перна проти Італії» від 13.07.2006 р. , у справі « Сілін проти України» просили суд відмовити у задоволенні позову.
14.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Черкаської обласної прокуратури.
Позовні вимоги вважають такими, що не підлягають до задоволення виходячи з наступного.
Допитаний у ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_1 показав, що 20.04.2013 року близько 20 год. відпочивав спільно зі своїми друзями по АДРЕСА_1 . Того вечора всі вживали алкоголь крім нього. Наступного дня, коли він прокинувся, між ним та ОСОБА_5 розпочався конфлікт з приводу прибирання квартири. У подальшому, коли потерпілий взував черевики, то відчув сильний удар у правому боці потильної частини голови, внаслідок чого втратив свідомість. Допитаний ОСОБА_5 заперечував існування конфлікту 21.04.2013 року та вказав, що ОСОБА_1 має психічні розлади.
У ході досудового розслідування 19.05.2014 року проведено судово-медичну експертизу, відповідно до висновку № 822 у ОСОБА_1 мали місце ушкодження-травма голови зі струсом головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень , що спричинили короткочасний розлад здоров`я, який нормалізується на першому -другому тижні.
Разом з тим, у експертизі зазначено, що тривалість порушення функції організму ОСОБА_1 , що зазначена в наявних медичних документах, не відповідає характеру тілесного ушкодження і не підтверджується об`єктивними відомостями. Тривале лікування ОСОБА_1 пов`язано не з характером травми, а можливо, з наявністю післякомоційного синдрому (психо-вегетативно- соматичні розлади), який є у значній мірі психологічною проблемою. Відповідно до методичних рекомендацій « сучасні принципи судово-медичної експертизи при струсі головного мозку» післякомоційний синдром не є предметом судово-медичної оцінки.
Також зазначено, що травма голови зі струсом головного мозку не обумовлює органічне ураження центральної нервової системи. Враховуючи вищенаведене, виставлений ОСОБА_1 діагноз« розлад особистості та поведінки внаслідок органічного ураження ЦНС (ЧМТ., струс головного мозку у вигляді психо-органічного синдрому, змішаного варіанту з тривожно- депрессивною симтоматикою» при оцінці тяжкості тілесних ушкоджень до уваги не брався. У зв`язку з чим, діагноз розлад особистості та поведінки не міг виникнути внаслідок травми голови зі струсом головного мозку.
За результатами досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні 07.06.2021 року прийнято рішення про його закриття на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, про що повідомлено заявника з роз`ясненням права на оскарження. Указане рішення у встановленому законом порядку не оскаржено.
Позивачем не наведено обставин, що свідчили б про необхідність застосування ст.1176 ЦК України при вирішенні даного спору про стягнення моральної шкоди встановленню підлягають загальні підстави для стягнення моральної шкоди, а саме : факт заподіяння шкоди, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправними діяннями відповідача ( відповідачів).
Проте, позивач не надає доказів на підтвердження вказаних складових. Його посилання на той факт, що внаслідок події кримінального правопорушення він став інвалідом ІІ групи не надає йому права на отримання моральної компенсації у зв`язку з відсутністю причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури, суду і завданою позивачеві моральною шкодою.
З висновку експертизи № 822 від 19.05.2014 року вбачається , що тривале лікування ОСОБА_1 пов`язано не з характером травми, а можливо, з наявністю післякомоційного синдрому(психо-вегетативно- соматичні розлади), який у значній мірі є психологічною проблемою. Тобто, у позивача проблеми з психологічним здоров`ям могли бути наявні ще до вчинення відносно нього кримінального правопорушення .
Позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди та наявності вини працівників органів досудового розслідування чи протиправності дій прокуратури, причинного зв`язку між рішеннями, діями або бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури, суду і шкодою, не доведено належними і допустимими доказами самого факту заподіяння шкоди такими діями відповідачів. Сам факт звернення позивача із заявами до правоохоронних органів чи до суду не може свідчити про реальнее порушення його прав, а не погоджуючись із рішенням слідчого чи прокуророра, він у повному обсязі реалізував своє конституційне право на доступ до правосуддя шляхом звернення до слідчого судді, який здійснює судовий контроль за додержанням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Необхідність доведення факту надмірної тривалості досудового розслідування і того, що тим самим позивачу було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обгрунтування її розміру також установлено Висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 року у справі № 916/1423/17, у якому зазначено, що « Констатуючи факт тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб , надмірну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні, позивач не довів чим йому заподіяно моральну шкоду, жодним чином не обгрунував в чому саме полягають вказані факти та якими доказами підтверджуються.
Так, представником потерпілого адвокатом Семенюк О.Г. 09.11.2020 року та 05.01.2023 року реалізовувалось право щодо оскарження недотримання розумних строків процесуальному керівнику. Зокрема, процесуальному керівнику надходили скарги в порядку ст. 308 КПК України щодо недотримання розумних строків дізнавачем під час досудового розслідування. За результатами розгляду скарг процесуальним керівником відмовлено у їх задоволенні, оскільки досудове розслідування завершено та дізнавачем прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Одночасно потерпілому роз`яснено, що у разі незгоди з процесуальним рішенням , сторони провадження мають право оскаржити його вищестоящому прокурору або слідому судді місцевого суду в порядку ст.ст. 303-307 КПК України.
На час звернення до суду з даним позовом відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно зі ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим або прокурором розумних строків або допущення будь-яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами прокуратури під час розслідування у кримінальному провадженні.
Крім того, за висновком, викладеним у Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 638/8636/17 навіть судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів про скасування процесуальних рішень, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
До того ж, у Постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року по справі № 766/9484/20 вказано, що реалізація особою права на оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому кримінально-процесуальним законом у разі задоволення таких скарг, становить достатньо справедливу сатисфакцію з відшкодування шкоди, яку зазнав позивач Цей висновок узгоджується з рішенням Європейського Суду з прав людини від 25.07.2001 року по справі « Перна проти Італії» від 19.04.2005 року по справі « Назарчук проти України» та від 09.02.2007 року по справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.
Отже, скасування постанов про закриття кримінальних проваджень не є достатньою підставою для відшкодування шкоди позивачу. Зазначаючи про факт неодноразового прийняття слідчим рішень про закриття кримінального провадження у спосіб, який для заявника демонструє ігнорування його доводів , не зазначено, в чому полягав цей спосіб, щоб мати наслідком такий висновок, яким чином він заподіяв позивачу моральну шкоду та яку саме. А тому, на час розгляду справи немає підстав вважати, що Державою не проведено об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку, що став підставою внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 (позитивний процесуальний обов`язок). При цьому, надання оцінки дотриманню органом досудового розслідування розумності строків не входить до компетенції суду цивільної юрисдикції.
Також як на заперечення проти доводів позивача звертає увагу на практику Верховного Суду викладену у постановах від 25.01.2021 р. № 227/4410/19, від 22.03.2021 року у справі № 203/1067/19 від 25.03.2021 року у справі № 227/3052/19 , правового висновку викладеного у п. 56 Постанови Верховного Суду від 10.04.2019 року по справі № 464/3789/17. З урахуванням викладеного, вважає, що жодних доказів спричинення фактом розслідування кримінального провадження ОСОБА_1 страждань, якими йому заподіяно моральну шкоду, до позову не додано, як і розрахунків щодо розміру цієї шкоди, підтверджених належними та допустимими доказами.
Також заперечує проти наявності підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди з посиланням на ст. 128 КПК України, якою визначено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано матеріальної шкоди, має право під час крим інального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. Пред`явлення вимоги про стягнення матеріальної шкоди з держави в порядку цивільного судочинстава є невірним способом захисту. Разом з тим, деякі квитанції про оплату медичних препаратів лише констатують факт про оплату ліків позивачем ОСОБА_1 , але не доводять зв`язок із незаконністю, на думку позивача, дій органами досудового слідства. Долучені до позову як докази квитанці та медичні документи, висновки є нечитабельними, а тому такі додатки не можуть бути належними і допустимими доказами.
Оскільки позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують погіршення стану здоров`я позивача та причинно-наслідковий зв`язок із незаконними діями/бездіяльністю органів досудового розслідування, а також не підтвердження належними та допустимими доказами причинного зв`язку між протиправною поведінкою посадових чи службових осіб Черкаської обласної прокуратури, просить відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Представник відповідача Державної казначейської служби України у відзиві на позов вимоги ОСОБА_1 не визнав вказавши, що відповідно до п. 3 ч. 2. ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦКУ) визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За приписами ст. 22 ЦКУ особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Також, відповідно до ст. 23 ЦКУ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Згідно з ч. 1 ст. 1176 ЦКУ шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Натомість, відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Крім того, згідно зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до правового висновку викладеного в п. 5.9. та п. 5.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 по справі № 920/715/17 статті 1173, 1174 ЦКУ є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Аналогічний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 по справі № 925/1196/18. Крім того, п. 6.16. постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 по справі № 925/1196/18 визначено, що причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, отже, доведенню підлягає факт того, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Також, виключно на позивача покладається обов`язок доведення наявності завдання останньому моральної та матеріальної шкоди, як наслідок протиправної поведінки працівників органів Національної поліції та прокуратури.
Стосовно порушених прав позивача в кримінальному провадженні (не вчинення дій посадовими особами, необґрунтоване зволікання з вчиненням відповідних дій, тощо) то ці права можуть бути захищені в порядку оскарження рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування у порядку, встановленому КПК і рішення прийняті в порядку судового контролю є справедливим відшкодуванням позивачу.
Процесуальні дії суду.
Ухвалою судді від 16 травня 2023 року, відкрито провадження у справі та постановлено проводити судовий розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою від 18.01.2024 року вирішено здійснти перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою від 06.02.2024 р. закрито підготовче судове засідання справа призначена до судового розгляду.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Семенюк О.Г. підтримали позовні вимоги. Просили позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому.
Представники відповідачів Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури проти позову заперечували з підстав наведених у відзивах на позовну заяву.
Мотивувальна частина.
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Як слідує із матеріалів дослідженого кримінального провадження, після внесення відомостей до ЄРДР, слідчі дії у справі не проводились, а лише 22.04.2014 року ( майже по сплину одного року) постановою слідчого СВ Соснівського РВ м. Черкаси призначено по даному кримінальному провадженню судово-медичну експертизу.
Також, як слідує із матеріалів кримінального провадження, 01 квітня 2014 слідчим дано дручення на допит свідків.
Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 квітня 2014 року задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб та зобов`язано слідчого Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області внести клопотання до суду про тимчасовий доступ до речей та документів, стосовно медичної картки та історії хвороби ОСОБА_1
Позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи (а.с. 47) .
Відповідно до виписки з історії хвороби № 456 КНП " Друга Черкаська міська поліклініка " ЧМР ОСОБА_1 поступив на лікування 20.05.2013 р. із діагнозом "відновний період перенесеного струску головного мозку( 21.04.2013 р) астено-вегетативний, цефалічний синдром виписаний 31.05.2013 р. (а.с. 51).
В подальшому, проходив лікування з аналогічним діагнозом в неврологічному відділенні КНП "Друга Черкаська міська поліклініка відновлювального лікування" з 27.06.2013 р. по 11.07.2013 р. ( а.с.56) та з 11.11.2014 р. по 24.11.2014 р 9 (а.с.57) .
Відповідно до епікрізу- виписки з історії хвороби № 152 ОСОБА_1 проходив лікування у денному стаціонарі КНП "Черкаський обласний психоневрологічний диспансер з діагнозом "Органічний розлад особистостості та поведінки / ЧМТ, Струс ГМ/ психоорганічний синдром, змішаний варіант ( а.с. 58) .
Із відповіді КНП " Черкаського обласного психоневрологічного диспансера Черкаської обласної ради" від 30.10.2020 р. вбачається, що ОСОБА_1 перебував під наглядом лікаря-психіатра з 21.06.2013 р. по 05.07.2020 р. з діагнозом " Органічний розлад особистості та поведінки внаслідок черпно-мозгової травми( а.с. 60 ).
Відповідно до висновку експерта № 822 від 22 січня 2014 року б/н У ОСОБА_1 згідно даних наданих медичних документів мало місце ушкодження: травма голови зі струсом головного мозку. ( а.с. 9)
Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду.
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зроблений висновок, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
З аналізу статей 23, 1174 ЦК моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень відшкодовується державою, при визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд, виходить із доведеності факту тривалої протиправної бездіяльності посадових осіб відповідачів, який вочевидь для заявника демонструє ігнорування його доводів, зважаючи на надання формальних відповідей на численні звернення ОСОБА_1 , неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №, що встановлено ухвалами слідчих суддів в ході розгляду скарги ОСОБА_1 на постанови про закриття кримінального провадження та прийняття дізнавачем по сплину дев`яти років рішення про закриття кримінального провадження, а тому суд приходить до висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди, визначивши її розмір відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих потерпілому, враховуючи вимоги розумності і справедливості.
Позивач просить суд стягнути за рахунок держави заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 4657 грн. 14 коп.
На підтвердження заподіяння такої шкоди надав суду чеки ( а.с.22-46), які є нечіткими, нечитабельними та з яких суд позбавлений можливості встановити які лікарські препарати ним придбавались після заподіяння тілесних ушкоджень, чи відповідають вони призначенням лікарів, що містяться у виписках з історії хвороби.
Більше того, навіть в судовому засіданні позивач не зміг пояснити суду які саме із цих чеків ним сумувались для визначення розміру матеріальної шкоди, стягнути яку він просить суд.
Позивач також просив загалом стягнути з держави 2 000 869 грн. грн на відшкодування моральної шкоди. На переконання суду, такий розмір є значно завищеним.
Суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.
При цьому, суд не погоджується з доводами відповідачів про відсутність доказів моральної шкоди та відсутність її розрахунку як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.
Розмір моральної шкоди не підлягає чіткому розрахунку, окрім випадків, коли такий розмір встановлений законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, суд прийшов до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи відповідачів щодо необгрунтованості та недоведеності позовних вимог позивачем.
Застосовуючи вищенаведені міркування, суд вважає, що достатньою сатисфакцією буде стягнення з Держави на користь позивача у якості компенсації моральної шкоди в розмірі 20 000 ( двадцяти тисяч) грн. Такий розмір моральної шкоди, на переконання суду, є розумним та справедливим, тому суд задовольняє позовні вимоги частково.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З урахуванням викладеного, з огляду на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог та того, що позивач звільнений від сплати судового збору у цій справі на підставі пункту 13 ч.2 статті Закону України «Про судовий збір», з відповідачів на користь держави підлягає стягненню пропорційно задоволеним позовним вимогам. Аналогічна правова позиція в частині розподілу судових витрат висловлена Верховним Судом у постанові від 02.09.2020 (справа № 607/8203/18).
Керуючись ст. ст. 23,1173,1174 ЦК України, ст. ст. 12,13,81,263-265 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 20 000 (двадцять тисяч ) гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Державної Казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаської обласної прокуратури на користь держави судовий збір від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду пропорційно до задоволених позовних вимог по 358 гривні з кожного.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строку на апеляційне оскарження на нього не буде подано апеляційну скаргу, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 , АДРЕСА_2

Відповідач : Головне управління Національної поліції в Черкаській області, ; місцезнаходження вул. Смілянська,57 м. Черкаси, 18000.

Відповідач : Державна Казначейська служба України, ; місцезнаходження: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601.

Відповідач : Черкаська обласна прокуратура, ; місцезнаходження бул. Шевченка, 286, м. Черкаси, 18001

Головуючий : С.Є. Токова