Номер провадження: 22-ц/813/738/24
Головуючий у першій інстанції Бобуйок І.А.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Дришлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Одеській області та ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

21 жовтня 2021 року позивачка звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Державної казначейської служби України, Одеська обласна прокуратура, головного управління національної поліції в Одеській області, та просила суд стягнути за рахунок державного бюджету на її користь у рахунок відшкодування моральної шкоди 1 300 000 гривень та стягнути судові втрати з відповідачів.

В обґрунтування позову позивачка зазначає, що незаконним перебуванням позивачки під слідством та судом на протязі 10 років 7 місяців та 9 днів (з 16.03.2010 року по 24.09.2020) у кримінальній справі № 25 та у подальшому у кримінальному провадженні № 0005923 від 27.11.2014 року за ч. 1 ст. 368 КК України. У зв`язку з цим ОСОБА_1 поставлено питання щодо стягнення на свою користь з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету 1 300 000 грн. моральної шкоди.

У зв`язку з незаконними діями відносно неї, проведення тривалого незаконного досудового розслідування (майже 11 років), позивачка була відсторонена від зайняття своєї посади, не змогла навідувати своїх рідних та втратила з ними зв`язок, та як результат зазнала значних моральних страждань.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеська обласна прокуратура, головного управління національної поліції в Одеській області про стягнення моральної шкоди задоволено частково. Стягнено з держави за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 605 488 гривень 60 копійок. В іншій частині позову відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення позовних вимог.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ГУ НП в Одеській області просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення позовних вимог.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційних скаргах, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 19 лютого 2010 року старшим слідчим прокуратури Суворовського району міста Одеси відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

У ході розслідування кримінальної справи 16 березня 2010 року ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 368 КК України та 30.03.2010 року відносно неї обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. При цьому, постановою старшого слідчого прокуратури Суворовського району м. Одеси від 09.04.2010 року ОСОБА_3 відсторонено від займаної посади - асистента кафедри «Іноземні мови» Одеського національного морського університету на період досудового слідства, яку 26.04.2010 року скасовано постановою слідчого.

У подальшому, 23 квітня 2010 року дії обвинуваченої перекваліфіковано з ч. 2 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України та направлено кримінальну справу №25 до суду для вирішення питання про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 7 КПК України. Постановою Приморського районного суду міста Одеси від 11 червня 2010 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 368 ч. 1 КК України, а кримінальну справу закрито. Проте, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 31 серпня 2010 року вказану постанову від 11 червня 2010 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2010 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки, а кримінальну справу закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 серпня 2011 року за касаційною скаргою заступника прокурора Одеської області постанову від 24 листопада 2010 року скасовано, кримінальну справу направлено на новий судовий розгляд. Проте, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2011 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 368 КК України повернуто до прокуратури Суворовського району м. Одеси для проведення додаткового розслідування.

Після цього 01 листопада 2011 року кримінальну справу №25 прийнято до провадження старшим слідчим прокуратури Суворовського району міста Одеси. та 22 листопада 2011 року ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 368 КК України. Під час досудового слідства у кримінальній справі ОСОБА_2 під вартою не перебувала.

Вироком Приморського районного суду міста Одеси від 20 березня 2014 року ОСОБА_2 визнано винною за ч.2 ст. 368 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади пов`язані з адміністративно-господарською діяльністю строком на 2 роки. При цьому, відповідно до ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року вказаний вирок суду від 20 березня 2014 року скасовано, матеріали кримінальної справи повернуто прокурору Суворовського району міста Одеси для організації проведення додаткового досудового слідства.

Після цього, на підставі ухвали Апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року та матеріалів кримінальної справи 27 листопада 2014 року, внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005923 за ч. 2 ст. 368 КК України за фактом одержання асистентом кафедри «Іноземні мови» Одеського національного морського університету ОСОБА_2 неправомірної вигоди від студентів університету за здачу модуля по предмету «Англійська мова» на позитивну оцінку. Склад злочину 05.01.2015 року перекваліфіковано з ч. 2 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування кримінального провадження, ОСОБА_2 про підозру не повідомлялося, запобіжний захід не обирався.

За результатами досудового розслідування 29 грудня 2014 року слідчим СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України. Проте ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси від 13.02.2015 року за скаргою ОСОБА_2 скасовано постанову слідчого від 29.12.2014 року про закриття кримінального провадження № 000592.

Постановою слідчого СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 16 березня 2015 року кримінальне провадження № 0005923 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України. Проте, ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду міста Одеси від 10.09.2019 року за скаргою ОСОБА_2 , також, скасовано вказану постанову слідчого від 16.03.2015 року.

За результатами досудового розслідування 15 листопада 2019 року слідчим СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

У зв`язку з тим, що рішення слідчого про його закриття прийнято передчасно, без проведення усіх необхідних та можливих слідчих дій, зокрема без виконання вказівок суду, зазначених в ухвалі Апеляційного суду Одеської області від 02 жовтня 2014 року, процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні 19 травня 2020 року винесено постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 15 листопада 2019 року.

За результатами досудового розслідування 23 вересня 2020 року слідчим СВ Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1ст.284 КПК України.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлено з підстав ст. 56 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України, відтак, з огляду на обставини (факти), що обґрунтовують позовні вимоги, спеціальні підстави відповідальності тощо, слід виходити з того, що право на відшкодування заявленої шкоди ОСОБА_1 пов`язує з окремим (спеціальним) деліктом.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Яковлев проти України» суд визнає порушенням ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод у контексті права на справедливий суд. Причинами такого роду порушень є: неодноразове повернення кримінальної справи на додаткове розслідування, неспроможність державних органів протягом тривалого часу надати суду належно підготовлені матеріали для розгляду кримінальної справи, що порушує розумні строки їх розгляду та вирішення.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Так, шкода, завдана фізичній особі внаслідок, зокрема, її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч. 1 ст.1176 ЦК України).

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч. 2 ст.1176 ЦК України).

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч. 7 ст.1176 ЦК України).

Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), статтею 1 якого визначено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР, визначено перелік випадків виникнення права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом; такими випадками є: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно із пунктів 1, 5 частини 1 статті 3 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами) у випадках, наведених у статті 1 цього Закону, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, моральна шкода.

Кримінальна справа №25 та у подальшому у кримінальне провадження № 0005923 від 27.11.2014 року, у відношенні ОСОБА_1 є завершеним прийняттям постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Таким чином, на час звернення до суду з позовом у ОСОБА_1 було наявним право на відшкодування шкоди, передбаченої частиною 1 статті 1176 ЦК України, статтями 1, 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (із змінами), так як передбачений частиною 2 статті 1176 ЦК України та статтею 2 вказаного Закону випадок, з яким пов`язується право на відшкодування шкоди (спеціальний делікт), настав.

Суд першої інстанції правильно не прийняв доводи представників відповідачів щодо відмови у захисті права на відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 як громадянці внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тощо, що обмежують та порушують права громадян, з тих підстав, що має місце передбачений законом випадок, який надає позивачу таке право, а саме закриття кримінального провадження у зв`язку із встановленням відсутності в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Судова практика орієнтує на те, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках передбачених законом, а саме статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року в справі №713/216/17, від 20 вересня 2018 року в справі 686/23731/15-ц, постанова Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 26 лютого 2016 року у справі №6-2089цс15, постанова Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі №638/11853/15-ц).

Стосовно ОСОБА_1 , то передбачений статтею 2 Закону від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР, випадок настав, відтак, правові підстави для часткового задоволення заявлених нею вимог наявні.

Оскільки Закон від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР, не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою.

З огляду на викладене, не приймаються доводи представника ДКСУ щодо не дотримання порядку та форми звернення до суду з вимогами про відшкодування шкоди.

Не приймаються й доводи відповідачів щодо кола учасників справи, так як в даному випадку за завдану ОСОБА_1 шкоду відповідає держава незалежно від вини посадових чи службових осіб органів.

У визначенні грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно виходив з наступного.

Мінімальний розмір моральної шкоди законодавцем визначено виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент винесення постанови про закриття кримінального провадження за кожен місяць перебування під слідством та судом; цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Визначення розміру відшкодування моральної шкоди залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено, що під слідством та судом ОСОБА_1 перебувала 10 років, 7 місяців та 9 днів, з 16.03.2010 року по 24.09.2020 рік, тобто з моменту коли позивачку було притягнено до участі у кримінальній справі у якості обвинуваченої та до моменту винесення постанови про закриття кримінального провадження. ОСОБА_1 була незаконно позбавлена права на нормальне життя та трудову діяльність протягом 127,9 (сто двадцять сім) місяців та 9 днів.

У зв`язку з незаконними діями працівників органів прокуратури Одеської області ОСОБА_1 була позбавлена права на працю, яке гарантується ст. 43 Конституції України.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2020 року встановлено 4723,00 грн., тобто на момент винесення постанови про закриття кримінального провадження, коли позивачка відновила своє право на працю.

Таким чином, гарантований мінімум відшкодування моральної шкоди є рівним 605 488 (шістсот п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок (4723,00 грн. х 127,9 місяців = 605 488, 60 грн.).

Суд зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості, визначив розмір відшкодування моральної шкоди 605 488, 60 гривень, та, відповідно, обмежується законодавчо гарантованим мінімумом відшкодування. Цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 296/2443/16-ц.

Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своъх апеляційних скарг, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.

Наведені в апеляційних скаргах інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржників в апеляційних скаргах про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Одеській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 серпня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк