Ухвала

04 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 161/20720/23

провадження № 61-11851ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року у складі судді: Пушкарчук В. П., та постанову Волинського апеляційного суду від 23 липня 2024 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Матвійчук Л. В., Осіпука В. В., у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок поширення недостовірної інформації,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок поширення недостовірної інформації, у якому просив: визнати недостовірною інформацію, яку ОСОБА_3 поширила в мережі Інтернет, у месенджері «Viber» у групі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на платформах « YouTube », «Facebook» відносно малолітнього ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідачку спростувати та видалити всю опубліковану інформацію; стягнути з неї на свою користь 150 000,00 грн моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 березня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року заяву ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у справі, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Постановою Волинського апеляційного суду від 23 липня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , залишено без задоволення. Додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року в цій справі залишено без змін.

13 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 липня 2024 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про стягнення судових витрат відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

в оскаржених судових рішеннях не було взято до уваги те, що угода про надання професійної правничої допомоги від 06 грудня 2023 року та акт про надання професійної правничої допомоги від 21 березня 2024 року підписано довірителем ОСОБА_3 у м. Луцьку, а також квитанції до прибуткового касового ордеру надані особисто відповідачкою готівкою, в той час коли відповідачка фактично перебувала за межами України. вказані обставини ставлять під сумнів підпис особисто ОСОБА_3 акту та фактичну сплату коштів адвокату;

подана квитанція до прибуткового касового ордеру про виплату гонорару адвокату не може визнаватись достатнім доказом факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, надану під час розгляду даної справи, оскільки ця квитанція не обліковується у податкових органах та відповідно, у сторін договору існує широка межа для свавілля, де сума гонорару може бути штучно завищена. До заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу не додано доказів належного обліку сплачених коштів представнику відповідача. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного суду у справі № 922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги 9договору надання правової допомоги, детального опису виконання доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом, тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023)

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання недостовірною інформації, зобов`язання її спростувати та видалити; стягнення компенсації моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн.

Ця справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої, апеляційної чи касаційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Таким чином, оскаржені судові рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок поширення недостовірної інформації.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков