Справа № 157/521/24
Провадження №2/157/236/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Деркача В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», про стягнення шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» (далі ПрАТ «СК «Універсальна») звернулося у суд з позовом, подавши позовну заяву, що підписана представником ОСОБА_3 , повноваження якої підтверджуються довіреністю від 26 грудня 2023 року за № 127D/2023, третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», у якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 суму завданих збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 26577 грн 85 коп. та судові витрати. В обґрунтування вимог зазначає, що між ПрАТ «СК «Універсальна» та ТОВ «БЕСТ Лізинг» (далі - страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3003/490/000620. Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до умов вказаного договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 22 травня 2021 року відповідачка ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ», д.н.з. НОМЕР_2 , допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2021 року ОСОБА_2 винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернувся страхувальник та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. На підставі вищезазначеного страхового акту ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 97461 грн 83 коп. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» за полісом № АРІ719694, то остання, керуючись ст. ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувала ПрАТ «СК «Універсальна» страхове відшкодування в розмірі 63795,58 (з урахуванням дисконту у розмірі 10%). Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 26577 грн 85 коп. Таким чином, у розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідачки виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Ухвалою судді від 29 березня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідачка ОСОБА_2 просить у задоволені позовних вимог відмовити і в обґрунтування заперечення зазначає, що позов містить посилання на те, що ПрАТ «СК «Універсальна», як страховик, за договором добровільного страхування наземного транспорту № 3003/490/000620 мало зобов`язання перед Товариством з обмеженою відповідальністю «БЕСТ Лізинг» (страхувальником) як володільцем, користувачем та розпорядником автомобіля марки «Toyota RAW 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити товариству страхове відшкодування у разі настання страхового випадку. Страхове відшкодування у розмірі 97461 гривень 83 копійки вочевидь виплачене. Затим, між ПрАТ «СК «Універсальна» та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (третьою особою у справі, з котрим у неї був укладений договір № АР-1719694 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) було узгоджено суму страхового відшкодування у розмірі 63795 гривень 58 копійок. Оскільки за положенням статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, то позивач вважає, що з неї має бути стягнена шкода, яка не покривається зобов`язаннями її страховика. Спроба позивача зіслатися на частину 2 статті 1187 ЦК України, якою визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку є не коректною. У даному випадку шкода у вигляді пошкодження транспортного засобу завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Так, статтею 1188 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Лише якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. У позовній заяві зазначено, що відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29 червня 2021 року вона винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження не вбачається, що орган досудового розслідування узагалі хоча б намагався встановити причини настання дорожньо-транспортної пригоди. Зазначено, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ніхто із її учасників не отримав тілесних ушкоджень, а тому відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. У пункті 2 резолютивної частини постанови є посилання на те, що копії матеріалів, які стосуються порушення нею Правил дорожнього руху, будуть направлені начальнику Камінь-Каширського районного відділу поліції для вирішення питання про притягнення її до адміністративної відповідальності. Чи надсилалися такі матеріали - невідомо, вона ж до адміністративної відповідальності не притягувалася. Відповідно її вина у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлена. Як було встановлено досудовим розслідуванням: 22 травня 2021 року близько 13 години 00 хвилин по вулиці Шевченка у м. Камені-Каширському Волинської області відбулося зіткнення автомобіля марки «Toyota RAW 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , котра рухалася по цій вулиці, з автомобілем марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , яка виїжджала із прилеглої території. Вже з самого тексту постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що такий розвиток дорожньо-транспортної пригоди є об`єктивно неспроможним. Так, водійці автомобіля марки «Toyota RAW 4» аби зі стоянки перед магазином «Все для дому» продовжити рух вулицею Шевченка у напрямку ринку, містка через річку Цир, потрібно було б спочатку пропустити транспортні засоби, що рухалися б у напрямку центру міста, за тим і ті, що іншою половиною проїзної частини рухалися б у тому ж напрямку, куди мала б їхати і вона. Однак, зі слів самої ОСОБА_4 , навпроти зупинки, з якої виїздила вона, стояв мікроавтобус, а тому вона вирішила, очевидно, його випередити. Через це остання могла і не помітити того, що на той момент вона (відповідачка) вже здійснила поворот праворуч, оскільки жодних перешкод для її руху не могло бути (водій мікроавтобусу надав їй (відповідачці) перевагу у русі, бо не мав можливості, через габарити цього транспортного засобу, здійснити поворот з вулиці Шевченка у двір між будинків, звідкіля виїздила вона (відповідачка)). Вона (відповідачка) рухалася правою половиною проїзної частини, коли водійка автомобіля марки «Toyota RAW 4», очевидно намагаючись випередити її, вдарила правою бічною частиною автомобіля у передню ліву частину автомобіля, яким керувала вона. Також, відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вона, будучи причетною до дорожньо-транспортної пригоди, невідкладно (в усякому разі - не пізніше трьох робочих днів з дня її настання), письмово надала страховику, з яким у неї було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідне повідомлення. Місце дорожньо-транспортної пригоди вона не залишала, за результатами освідування - була тверезою.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав та пояснив, що вина відповідачки ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 встановлена постановою про закриття кримінального провадження заступника начальника СВ Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 від 29 червня 2021 року, остання порушила вимоги Правила дорожнього руху, виїжджаючи з другорядної дороги, не надала переваги в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі під керуванням ОСОБА_4 , остання отримала стрес, а тому проїхала вперед, але у подальшому нажала на гальма, а згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 4 від 01.03.2013 відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності, і при цьому постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Деркач В.К. у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, та ОСОБА_2 пояснила, що не порушувала Правил дорожнього руху, вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не визнає, відносно неї не складався протокол про адміністративне правопорушення, а її представник ОСОБА_6 пояснив, що постановою про закриття кримінального провадження винуватість ОСОБА_7 не встановлена, а навпаки, з цієї постанови, а саме з викладених у ній пояснень іншого учасника ДТП - ОСОБА_4 , вбачається, що остання на своєму автомобілі виїжджала від магазину «Все для дому» по АДРЕСА_1 , тобто виїжджала на головну дорогу, при цьому повертала наліво, та у цей час на правій стороні дороги вул. Шевченка стояв білий мікроавтобус перед в`їздом на територію відділу освіти, та вона перед виїздом від магазину подивилася в обидві сторони, автомобілів не було, після чого почала рух по вул. Шевченка повз мікроавтобус. Ці обставини свідчать, що для виїзду ОСОБА_4 на головну дорогу з подальшим рухом по ній вліво, останній спочатку потрібно було перетнути головну дорогу зустрічної смуги руху, а оскільки на смузі руху головної дороги, по якій мала б рухатися автомобілем Марчук вліво (тобто у сторону ринку, по правій смузі руху), стояв білий бус, який цю дорогу перегородив, то ОСОБА_4 , виїхавши від магазину «Все для дому», очевидно рухалась по зустрічній смузі головної дороги, здійснивши при цьому обгін зазначеного буса, що не мала прав робити, і цим порушила Правила дорожнього руху, не впевнившись у своєму маневрі. Виїхавши з прилеглої території і перетнувши зустрічну смугу руху головної дороги, ОСОБА_4 мала б стати за бусом, який перегородив дорогу, пропускаючи автомобіль під керуванням відповідачки, яка виїжджала з прилеглої території, на яку мав заїхати вказаний бус, але в силу розміру прилеглої території не міг цього зробити і тому пропустив автомобіль відповідачки. Оскільки винуватість ОСОБА_2 не доведена, тому відсутні підстави для стягнення з неї шкоди, спричиненої ДТП внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. Крім того, представником позивача не доведено у встановленому порядку розмір спричиненої шкоди, а долучена до позовної заяви додаткова угода на момент ДТП, умови якої були враховані при визначені розміру страхового відшкодування і виплати його позивачем, ще не набрала чинності.

Представник Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, з`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною першою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частин 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Одним з видів цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів є страхування.

Страхування може бути добровільним або обов`язковим (ст. 5 Закону України «Про страхування», чинного на час настання страхового випадку).

Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 979 ЦК України (в редакції, чинній на час страхового випадку) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про страхування» в Україні здійснюється такий вид обов`язкового страхування як страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на час страхового випадку), передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим - юридичним особам страховик, а у випадках, передбачених цим Законом, - МТСБУ відшкодовує виключно шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі ст. 9 цього ж Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (ст. 12 цього Закону).

Статтею 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Суд встановив, що 22 травня 2021 року близько 13 години у м. Камені-Каширському по вул. Шевченка, Волинської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota Raw4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та автомобіля марки «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Зазначені обставини позивачем, відповідачкою не заперечуються.

На момент настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди діяв договір № 3003/390/000377 добровільного страхування наземного транспорту програма «Каско обережний» від 10 липня 2019 року, укладений між ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» (Страховик) та ТОВ «Бест Лізинг», та як вбачається з копії страхового сертифіката (додаток до цього до цього договору) № 3003/490/000620 , сторони уклали цей страховий сертифікат згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № 3003/390/000377 від 10.07.2019 про те, що страховим відповідно до Закону України «Про страхування», «Правил добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного)» від 20.06.2019, згідно із заявою Страхувальника на страхування транспортного засобу, що є невід`ємною частиною Сертифікату, здійснює страхування наземного транспортного засобу та додаткового обладнання, та зобов`язується провести виплату страхового відшкодування при настанні страхового випадку Страхувальнику/Вигодонабувачу, а Страхувальник зобов`язується сплатити страховий платіж на умовах, визначених цим Страховим сертифікатом та Договором, та виконувати інші умови Договору, вигодонабувач ТОВ «Бест Лізинг» , лізингоотримувач ПП «Константа-М», транспортний засіб - «Toyota Raw4», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; особи, які мають право керувати транспортним засобом (у тому числі страхувальник) будь-яка особа на законних підставах, страхові ризики: А. 1 ДТП, А. 2. Стихійне лихо, А 3. Вибух, пожежа, А.4. Попадання предметів, А.5. Протиправні дії третіх осіб, Б. Незаконне заволодіння транспортним засобом., страхова сума 674752,70 грн., страховий платіж 25640,60 грн. (п.1.5), додатковий страховий платіж визначається відповідно до умов п. 11.17.3. Договору; порядок сплати страхового платежу: 1) 6410,15 грн до 10.01.2021, 2) 6410,15 грн до 10.04.2021, 3) 6410,15 до 10.07.2021, 4) 6410,15 до 10.10.2021; розмір Додаткового страхового платежу протягом Строку дії Сертифікату , з врахуванням умов, передбачених п. 11.17.3 Договору не може перевищувати розміру страхового платежу, вказаного у и. 1, 5 Сертифікату; франшиза: основна франшиза по ризиках А1-А5 та при конструктивній загибелі транспортного засобу 0,00 грн, додаткова франшиза по ризиках А1-А5 (відповідно до п.п. 11.16-11.18. Договору) за першим страховим випадком 25640,60 грн, Розмір додаткової франшизи за Сертифікатом , незалежно від кількості страхових випадків, не може перевищувати розміру додаткової франшизи, вказаної у п. 1.7.2. Сертифікату (тобто 25640,60 грн); додаткові опції: В1 страхування здійснюється без врахування зносу деталей застрахованого транспортного засобу (крім ризику Б та конструктивної загибелі транспортного засобу), В 2 страхування здійснюється без врахування франшизи на скляні поверхні. У п.1.1.10 цього страхового сертифікату зазначається, що довідка поліції/МВС не є обов`язковою, якщо розмір збитку (крім пошкоджених скляних деталей) не перевищує 5% від страхової суми, зазначеної в п.1.3. цього Сертифікату ( (674752,70 грн), а саме 33737,64 грн. Строк дії Договору встановлено з 00 год. 00 хв. 28.12.2000 до 24 год. 00 хв. 27.12.2021. На звороті зазначено Сертифіката вказується, що документ підписано електронним підписом 09.12.2020 ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та 10.12.2020 ТОВ «Бест Лізинг».

З додаткового договору № 1 (про зміну окремих положень Сертифікату), датованого 24 червня 2020 року, та підписаного сторонами згідно з відомостями, наведеним на звороті 25.06.2021 ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та 01.07.2021 ТОВ «Бест Лізинг», до страхового сертифікату № 3003/490/000620 до договору добровільного страхування наземного транспорту № 3003/390/000377 від 10 липня 2019 року, вбачається, що сторони ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ТОВ «Бест Лізинг» домовилися внести до страхового сертифікату № 3003/490/000620 до вказаного договору добровільного страхування наземного транспорту такі зміни: 1) відповідно до п. 10.17.2 Генерального договору № 3003/390/000377 від 10.07.2019, у зв`язку з настанням страхового випадку по застрахованому транспортному засобу за страховим сертифікатом № 3003/490/000620 сплатити додатковий страховий платіж відповідно до п.1.5. Сертифікату у розмірі 25640,60 грн до 14.07.2021; 2) додатковий страховий платіж сплачується одноразово на весь період дії Страхового сертифікату, по наступних страхових випадках не буде вимагатися сплата додаткового страхового платежу та здійснюватись вирахування Страховиком із суми страхового відшкодування додаткової франшизи по ризиках А1-А5. Згідно з п. 5 Додаткового договору № 1 , цей договір дії з моменту підписання Сторонами та є невід`ємною частиною Договору добровільного страхування наземного транспорту № 3003/390/000377 від 10 липня 2019 року.

На момент настання вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди (тобто станом 22.05.2021) цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» згідно з полісом внутрішнього страхування № АР1719694, діючий на 22.05.2021, транспортний засіб марки «ВАЗ 21063», номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до страхового акта ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» № 105401/1 від 07 липня 2021 року зазначена дорожньо-транспортна пригода визнана страховим випадком, а розмір збитків, які зазнав страхувальник ТОВ «Бест Лізинг» у зв`язку з пошкодженням автомобіля марки «Toyota», моделі «Rav-4», номерний знак НОМЕР_1 і які підлягають відшкодуванню встановлено у сумі 97461 грн 83 коп.

Згідно з платіжним дорученням № 9261 від 08 липня 2021 року ПрАТ «СК «Універсальна» здійснено виплату ТОВ «Бест Лізинг» страхового відшкодування на загальну суму 97461 грн 83 коп.

З рахунку № КС000000676 від 03.06.2021 року ТзОВ «Автоконцепт», якому ТОВ «Бест Лізинг» згідно з заявою про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту просило виплатити шляхом перерахування на розрахунковий рахунок страхове відшкодування, вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого ТОВ «Бест Лізинг» складає 97461 грн 83 коп. (ремонт автомобіля «Toyota Raw4», реєстраційний номер НОМЕР_1 : обсяг, трудомісткість і вартість послуг та вартість складових частин матеріалів, у тому числі з ПДВ).

25 травня 2022 року між позивачем ПрАТ «СК «Універсальна» та Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» було укладено угоду про здійснення страхового відшкодування, згідно з якою та з згідно з додатком № 1 до цієї угоди, сторони угоди погодили розмір страхового відшкодування у зв`язку з вищевказаним страховим випадком, та Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» здійснило виплату цього страхового відшкодування ПрАТ «СК «Універсальна» у розмірі 63795, 582 грн. (поліс № АР/171969, сума регресної вимоги 97461,83 грн).

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідачки завданого збитку у розмірі 26577 грн. 85 коп., позивач у позовній заяві посилається на те, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинна сплачувати особа, з вини якої настав страховий випадок, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Статтею 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує. зокрема шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону; шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Таким чином, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу.

Згідно з правовою позицією, наведеною у постановою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 645/3746/16-ц, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 649/384/16-ц, визначено, що водночас положеннями Закону України «Про страхування» та Цивільного кодексу України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні. При цьому колегія суддів наголошує, що предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, які були перераховані на СТО, тобто реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Законодавець розмежовує поняття «вартість відновлювального ремонту» та «матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП». Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків та у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим, суд встановив і те, що постановою заступника начальника слідчого відділення Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Костючика І.С. від 29 червня 2021 року кримінальне провадження за фактом вищезазначеної ДТП, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000165 від 23 травня 2021 року за ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв`язку з відсутність складу зазначеного кримінального правопорушення.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Отже, вищезазначена постанова слідчого про закриття кримінального провадження є доказом, який підлягає дослідженню та оцінці судом у цій справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (ст. 77 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.

Як зазначено у ст. 90 ЦПК України показання свідка це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі, зокрема ознайомитися з показаннями свідків. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Статтею 230 ЦПК України встановлено, що кожний свідок допитується окремо. Перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки зі сторонами та іншими учасниками справи, роз`яснює його права і з`ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань. Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до визначеної ЦПК України присяги. Текст присяги підписується свідком. Підписаний свідком текст присяги та розписка приєднуються до справи.

Таким чином, доказом у справі є показання свідка, якого суд безпосередньо допитав у судовому засіданні у порядку, визначеному ЦПК України.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із змісту постанови заступника начальника слідчого відділення Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Костючика І.С. від 29 червня 2021 року про закриття кримінального провадження, на яку посилається представник позивача ОСОБА_1 як на доказ порушення відповідачкою ПДР, внаслідок чого сталася ДТП, тобто як на доказ вини відповідачки у настанні ДТП і наявності підстав для стягнення з останньої шкоди, завданої ДТП, вбачається, що проведеним розслідуванням було встановлено, що 22 травня 2021 року близько 13 години в м. Камінь-Каширський по вул. Шевченка, Волинської області відбулося зіткнення автомобіля марки «Toyota-Raw4», р.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , яка рухалася по вул. Шевченка, з автомобілем марки «ВАЗ 21063», р.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , яка виїжджала з прилеглої території, внаслідок чого ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні вину у порушенні Правил дорожнього руху і у скоєнні зазначеної ДТП заперечила, також заперечила і факт керування ОСОБА_4 по вул. Шевченка у м. Камені-Каширському по головній дорозі, зазначаючи при цьому, що остання також здійснювала виїзд з прилеглої території на головну дорогу і порушила Правила дорожнього руху, внаслідок чого і сталася ДТП.

Вищезазначена постанова не містить належних, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували вину відповідачки ОСОБА_2 у скоєнні ДТП та факт порушення саме нею Правил дорожнього руху, які були б у безпосередньому причинному зв`язку з виникненням ДТП та наслідками, що настали.

У цій постанові лише зазначається, що водій ОСОБА_2 не надала переваги, виїжджаючи з другорядної дороги, транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, однак у ній не вказано на підставі яких саме доказів такі обставини встановлено, та представником позивача таких доказів також суду не надано.

Не надано суду доказів і на підтвердження тієї обставини, що водій ОСОБА_4 рухалася по головній дорозі, на що посилається представник позивача.

Саме по собі зазначення у вказаній постанові про необхідність надіслання начальнику Камінь-Каширського РВП матеріалів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не може свідчити про винуватість ОСОБА_2 у скоєнні ДТП за участю двох транспортних засобів.

Не може бути доказом вини відповідачки та підставою для стягнення з останньої шкоди, завданої ДТП, посилання у постанові на порушення Ручкою ПДР, оскільки у цій постанові відсутні та представником позивача не надані належні, достатні та допустимі докази, які б підтверджували, що вказане у постанові про закриття кримінального провадження порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху перебувало у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП і наслідками, що настали у вигляді пошкодження транспортних засобів з матеріальними збитками.

У постанові про закриття кримінального провадження наведені пояснення ОСОБА_4 як іншого учасника ДТП, однак клопотання про її допит в якості свідка позивачем, його представником не були заявлені, а тому такі пояснення не є допустимо доказом у цій справі.

У постанові відсутні відомості про проведення у кримінальному провадженні судових експертиз, зокрема судової автотехнічної експертизи тощо, на предмет наявності у діях водіїв порушень Правил дорожнього руху та причинного зв`язку між такими порушенням і наслідками, що настали, і представником позивача клопотання щодо проведення відповідної експертизи заявлено не було з посиланням на відсутність у цьому необхідності і достатності постанови про закриття кримінального провадження як доказу вини відповідачки у скоєнні ДТП.

У постанові про закриття кримінального провадження та у матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достовірні докази, які б свідчили про характер механічних пошкоджень транспортних засобів, за участю яких сталася ДТП, і відомостей про місце зіткнення цих транспортних засобів, та представником позивача таких доказів суду теж не надано.

Таким чином, позивачем та його представником не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 22 травня 2021 року близько 13 години у АДРЕСА_1 , за участю транспортного засобу під її керування та транспортного засобу марки «Toyota Raw4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , і внаслідок якої були завдані механічні пошкодження транспортним засобам з матеріальними збитками, а тому правові підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Посилання представника позивача ОСОБА_1 як на доказ вини відповідачки у вчиненні ДТП, внаслідок якої завдано механічних пошкоджень транспортним засобам із матеріальними збитками, та для покладення на неї цивільно-правової відповідальності, лише на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, з огляду на вищезазначене не може бути підставою для задоволення позовних вимог. У цій постанові про закриття кримінального провадження відсутні докази на підтвердження вини відповідачки для цивільно-правової відповідальності, і позивачем та його представником таких доказів не надано.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження дійсно є доказом, як на це посилається представник позивача ОСОБА_1 , проте як доказ у розумінні ст. 76 ЦПК України вона підлягає дослідженню та оцінці судом.

З вказаної постанови вбачається, що кримінальне провадження за фактом ДТП було закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, адже даних про те, що внаслідок ДТП фізичні особи отримали тілесні ушкодження слідством не встановлено. При цьому у постанові не зазначено, яким доказами підтверджується вина водія ОСОБА_7 у порушені Правил дорожнього руху, які були б у безпосередньому причинному зв`язку з ДТП і наслідками що настали, а тому ця постанова не може бути достатньою підставою для стягнення з відповідачки розміру шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, про який просить позивач.

Оскільки у задоволені позову відмовлено, тому судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 27, 49, 77 - 81, 141, 263, 264, 265, 352, 354 ЦПК України,

у х в а л и в:

У позові Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» (місцезнаходження: вул. Лесі Українки, 9, м. Київ, ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» (місцезнаходження: вул. Васильківська, 14, м. Київ, ), про стягнення шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складення повного рішення 02 вересня 2024 року.

Головуючий: О.В. Антонюк