БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/1523/24
провадження № 2/361/2846/24
РІШЕННЯ

(Заочне)

Іменем України

03 вересня 2024 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.,
за участю секретаряІванової К.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача

У лютому 2024 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Авіра Груп» до

ОСОБА_1 . В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 18 грудня 2021 між ТОВ «ФК «Авіра Груп» і ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 62614, згідно умов якого відповідач отримала кредит, на засадах строковості, поворотності та платності, у розмірі 3 000 грн., строком на 21 день, тобто до 07.01.2022, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1277,5 % річних від суми кредиту в розрахунку 3,5 % на добу. Вказаний договір укладено в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Авіра Груп» належним чином виконало договірні зобов`язання, перерахувавши суму кредиту у вказаному вище розмірі на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 . Однак, відповідач договірні зобов`язання порушила, заборгованість не погасила у повному обсязі, у зв`язку з чим станом на 25.02.2022 має борг, який становить 10 800 грн., що складається з: 3 000 грн. сума кредиту за договором; 7 350 грн. проценти за користування кредитом, а також 450 грн. комісія за користування системи для дистанційного отримання фінансового кредиту. У зв`язку з цим, позивач ТОВ «ФК «Авіра Груп» просив стягнути заборгованість у розмірі 69 391,46 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 3 028 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Заяви, інші процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Сердинського В.С. від 15 лютого 2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 07 березня 2024 року прийнято справу до провадження судді та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у тексті позовної заяви зазначене прохання щодо розгляду справи за відсутності ТОВ «ФК «Авіра Груп», заявлені вимоги позивач підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання також не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив не подала, причини неявки суду не відомі.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України.

Обставини справи, що встановлені судом

18 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 62614 (а.с. 22-29).

Відповідно до п.п. 1.1 - 1.3 договору відповідач отримала кредит у розмірі 3 000 грн., на умовах строковості, поворотності та платності, строком на 21 день, тобто до 07 січня 2022 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1277,5 % річних від суми кредиту, в розрахунку 3,5 % на добу.

У п.п. 1.5 договору сторони погодили, що за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту клієнт зобов`язаний сплатити товариству комісію у розмірі 15 % від суми фінансового кредиту.

Згідно Інформаційної довідки № 402/01 від 29.01.2024 ТОВ «Платежі Онлайн» позивач перерахував відповідачу ОСОБА_1 через платіжний сервіс «Platon» на її банківську картку: НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 3000 грн.

У Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 62614 від 18.12.2021 визначено загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом, тобто до 07 січня 2022 року, яка становить 5 655 грн.

З матеріалів справи видно, що відповідач ОСОБА_1 належним чином умови договірних зобов`язань не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 10 800 грн., що складається з: 3 000 грн. суми кредиту за договором; 450 грн. комісії за використання Системи для дистанційного отримання фінансового кредиту та 7 350 грн. процентів за користування кредитом.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Із аналізу вказаної норми чинного законодавства слідує, що дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідність до вимог ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу.

У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 статті 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 уклала вищезазначений договір, за умовами якого отримала грошові кошти у кредит шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі.

Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача.

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний Договір про надання фінансового кредиту № 62614 від 18 грудня 2021 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі.

Відповідач ознайомилася з вказаним договором та підписала його одноразовим ідентифікатором «AV3322», що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта (а.с. 48, 52-55).

За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст. 1048 ЦК України право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначені висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18.

Так, з копії Договору про надання фінансового кредиту № 62614 від 18 грудня 2021 року вбачається, що ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3 000 грн 00 коп., строком на 21 день, тобто до 07.01.2022. За користування кредитом клієнт сплачує комісію, відсотки, визначені договором.

Згідно вказаного договору сторонами погоджено Графік розрахунків за договором, позичальник ОСОБА_1 станом на 07.01.2022 мала погасити заборгованість за сумою кредиту у розмірі 3 000, 00 грн., процентами за користування кредитом у розмірі 2 205 грн., а також комісію за надання кредиту в сумі 450 грн. Загальна вартість кредиту встановлено на суму 5 655 грн.

У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Отже, у даній справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог позивач не заявляв.

Враховуючи вищевикладене, нарахування та стягнення процентів за користування кредитом з ОСОБА_1 поза визначеними строками, тобто після 07.01.2022, суперечить вимогам Цивільного Кодексу України та висновкам Верховного Суду.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, враховуючи, що строк дії договору встановлено до 07 січня 2022 року, а відтак проценти після з 08 січня 2022 року нараховувалися безпідставно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із відповідача ОСОБА_1 заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту № 62614 від 18 грудня 2021 року у розмірі загальної вартості кредиту 5 655 грн., яка складається із: 3 000 грн. боргу за тілом кредиту, 2 205 грн. боргу по процентам за користування кредитом, а також 450 грн. боргу за комісією.

Щодо судових витрат

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розмірі задоволених вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 524 від 12 лютого 2024 року (а.с. 49).

Крім того, позивачу адвокатом Сіджак-Жаровою Н.О. надавалася правова допомога згідно договору про надання правової допомоги № 150124-ЮР від 15 січня 2024 року. Вартість даних послуг адвоката відповідно до наявного в матеріалах Детального опису робіт (наданих послуг) становить 4 000 грн., що також підтверджується копією Рахунку на оплату № 16 від 11.04.2024.

Отже, враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 575 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2 080 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 514, 526, 536, 611, 625, 1050, 1054, 1077, 1078, 1081 ЦК України, 13, 76, 81, 89, 141, 273, 274, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» заборгованість за договором

про надання фінансового кредиту № 62614 від 18 грудня 2021 року у розмірі 5 655 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп» судовий збір у розмірі 1 575 (одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) гривень, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2 080 (дві тисячі вісімдесят) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо заяву про перегляд заочного рішення або апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авіра Груп», , адреса місцезнаходження: вул. Кирилівська, буд. 1-3А, секція С, м. Київ, 04080.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Наталія ПЕТРИШИН