Справа № 507/1701/24
Провадження № 2/507/426/2024
Номер рядка звіту 17
РІШЕННЯ
"10" вересня 2024 р. Любашівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Дармакуки Т.П.,
при секретарі судового засідання Копищик М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Любашівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Любашівської селищної ради Любашівського району Одеської області, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Бобошко Наталія Євгеніївна про тлумачення заповіту, -
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Любашівського районного суду з позовом до Любашівської селищної ради Любашівського району Одеської області про тлумачення заповіту. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої залишилася в спадщину земельна ділянка. Він являється спадкоємцем за заповітом, відповідно до якого ОСОБА_2 заповідала державний акт на право власності на земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_2 він своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус повідомив, що видати свідоцтво не зможе, оскільки в заповіті є неточності, а саме: спадкодавець заповідала державний акт на право власності на земельну ділянку, а не земельну ділянку, тому позивач просить здійснити тлумачення заповіту ОСОБА_2 .
Позивач згідно письмової заяви просив справу розглянути у його відсутність, позов просив задовольнити.
Любашівська селищна рада Одеської області просила справу розглянути у відсутність представника, заперечень по справі не має.
Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Бобошко Наталія Євгеніївна про розгляд справи повідомлена належним чином.
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 07 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити в загальному порядку (а.с.12).
Ухвалою від 02 вересня 2024 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду (а.с.16)
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснювалося.
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть /а.с.9/.
Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка розміром 2 гектари, яка розташована на території
Бобрицької сільської ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що підтверджується державним актом ОД № 043625 (а.с.8).
ОСОБА_2 склала заповіт, який 26 вересня 2008 року посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області, згідно якого заповіла ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку ОД № 043625, виданий 26 лютого 2004 року, площею 2.00 га (а.с.7).
Із листа нотаріуса , який адресовано ОСОБА_1 вбачається, що після смерті ОСОБА_2 відкрита спадкова справа № 121/2024. Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом, видати неможливо, у зв`язку із неточністю викладеного заповіту, а саме: заповідав «Державний акт», а не земельну ділянку , а тому нотаріус рекомендував звернутися до суду для тлумачення заповіту (а.с.10).
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права.
Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За приписами ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
На підставі ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
За змістом ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.
Статтею 1256 ЦК України визначено, що тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу.
У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнанні
правочинів недійсними» визначено, що при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників.
Згідно зі ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.
Правочином є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Вказане положення закріплено у ч. 1 ст. 202 ЦК України.
Тобто, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін.
Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.
Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача.
Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.
Аналіз зазначених вище обставин свідчить, що спадкодавець ОСОБА_2 , заповідаючи у 2008 році ОСОБА_1 державний акт на право власності на земельну ділянку ОД № 043625, площею 2,00 га, висловила свою волю щодо передачі у спадщину останньому земельної ділянки розміром 2,0 гектарів, яка розташована на території Бобрицької сільської ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що належала її на підставі державного акту ОД № 043625 .
За таких обставин справи, суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо
кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, і приходить до висновку про задоволення позову.
Розподіл судових витрат між сторонами
Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Позивач не просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат, а отже підстави для відшкодування витрат відсутні.
Підстави для негайного виконання рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 247, 258,259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Любашівської селищної ради Любашівського району Одеської області, третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Бобошко Наталія Євгеніївна про тлумачення заповіту задовольнити.
Розтлумачити зміст заповіту, складеного 26 вересня 2008 року ОСОБА_2 ою, посвідченого секретарем Бобрицької сільської ради Горбатюк Світланою Іванівною, зареєстровано в реєстрі за № 191, а саме волю заповідача щодо державного акту, який ОСОБА_2 заповідала ОСОБА_1 , яку необхідно розуміти як те, що вказаний спадкодавець заповів ОСОБА_1 земельну ділянку розміром 2,00 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бобрицької сільської ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що належала ОСОБА_2 на підставі державного акту ОД № 043625 .
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Любашівський районний суд. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя: Т.П. Дармакука