Справа № 344/130/24
Провадження № 22-ц/4808/971/24
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2024 року, у складі судді Польської М.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, інфляційних збитків у відповідності до ст.625 ЦК України та судових витрат,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестохіллс Веста» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних, інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» 25.12.2006 був укладений кредитний договір № 71/КВ/Ф-06, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 53 553 євро. В подальшому, рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.12.2013 по справі 344/9849/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість у сумі 849 701,66 грн за кредитним договором та по 3 441 грн судового збору. Станом на дату подачі позову вищевказане рішення суду залишається не виконаним. 31.08.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло право вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №271/КВ/Ф-06 від 25.12.2006 та договором поруки. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020 замінено стягувача у справі № 344/9849/13-ц на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста». Таким чином, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідачів, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору; не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання; не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню станом на 08.12.2023, відповідно до розрахунку заборгованості становить 152 001,55 грн, з яких: нараховані 3% річних -30 938,45грн та втрати від інфляції 121 063,10 грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» також витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн, та за сплату судового збору у розмірі 3187,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2024 року позов ТзОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» 3% та інфляційні втрати у розмірі 150 674,62 грн, з яких 29 611,52грн - 3% річних, 121 063,10 грн втрати від інфляції.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ТзОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» судовий збір у розмірі 3 158,95грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

В решті задоволення вимог відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Зазначає, що заміна сторони в цивільній справі не є тотожним поняттям заміні сторони у виконавчому провадженні. Оскільки у випадку неможливості виконання судового рішення через сплив часу пред`явлення виконавчого листа до виконання має місце ризик нового кредитора, а не відповідальність боржника.

3 моменту прийняття судового рішення про стягнення коштів змінилося вже декілька кредиторів, й при цьому суд не досліджував питання чи був боржник взагалі повідомлений про реквізити нового кредитора й порядок погашення боргу.

Із змісту ст. 625 ЦК України слідує про відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора. Однак, жодної такої вимоги позивач не надсилав, що свідчить про порушення встановленої процедури та передчасність звернення до суду.

Позиція суду лише на вині боржника, який добровільно не виконав грошове зобов`язання, є помилковою, оскільки ні первісний, ні новий кредитор не вчиняли жодних дій для примусового виконання рішення суду й повідомлення про добровільний порядок виконання зобов`язання боржником.

Фактично позивач придбав актив, який не підлягає примусовому виконанню (стягненню), а всю відповідальність за його власні ризики суд перекладає на боржника.

Крім того, беззаперечним є факт, що ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 18.10.22 у справі №461/3230/22 заборонено користуватися та розпоряджатися правом вимоги за кредитним договором №271/КВ/Ф-06 від 25.12.2006р.

Відтак, суд не врахував, що звернення із позовом про стягнення коштів у відповідності до ст. 625 ЦК України є користуванням правом вимоги за кредитним договором, так як позивач таким чином бажає отримати з такого права корисні властивості.

При цьому позивачем не виконано зобов`язання передати Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, арештоване майно для здійснення заходів з управління ним, що додатково свідчить про заборону користуватись правом вимоги.

Фактично матеріали кримінальної справи свідчать про набуття позивачем права вимоги злочинним шляхом, а тому й застосування відповідальності до боржника за злочинно набутим правом є протиправним.

Також поза увагою суду залишився той факт, що кредитний договір №271/КВ/Ф-06 від 25.12.2006 є валютним зобов`язанням (55 тис. євро), до якого не підлягають застосуванню гривневі індекси інфляції.

Таким чином, суд дав не правильну оцінку встановленим обставинам справи, а тому дійшов помилкових висновків, щодо задоволення позовних вимог.

Апелянт також вказує на алогічність висновків суду в оскаржуваному рішенні.

Зокрема, перед вирішенням питання щодо судових витрат в мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачем на підтвердження позовних вимог не надано жодного належного та допустимого доказу виникнення у нього права стягнення 3% та інфляційних збитків у відповідності до ст. 625 ЦК України. Позивач набув права вимоги лише щодо виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.Однак, в резолютивній частині вже такий висновок не підтримує.

Не можна погодитись і з розрахунком інфляційних втрат, оскільки суд стягнув їх за період з 26.12.2020. по 23.02.2022 у розмірі 121 063,10 грн, в той час як за такий період може бути нараховано 112 404,48 грн, що підтверджується доданим розрахунком.

Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» надав письмові пояснення на апеляційну скаргу.

Зазначив, що договори, за якими позивач набув прав вимоги, не оскаржуються в судовому порядку як сторонами договору, так і будь-якими іншими особами, є дійсними, відповідають волі сторін та чинному законодавству. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які спростовують факт переходу прав вимоги та/або будь-які заперечення сторін договору щодо виконання його умов, ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Посилання відповідачки на неповідомлення боржника про зміну кредитора не заслуговують на увагу, оскільки основне зобов`язання не виконано як на користь первісного кредитора, так і на користь позивача.

При цьому, апелянт посилається на невідому ухвалу, яку не додає до апеляційної скарги та яка відсутня в Єдиному реєстрі судових рішень. Отже, такі посилання відповідача є недоречними та необґрунтованими.

Наявність заборгованості підтверджена рішенням суду, яке на момент звернення з позовною заявою не виконано.

Згідно з частиною 2 ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу.

При цьому, звернення кредитора до державної виконавчої служби не ставиться в залежність із наслідками невиконання такого рішення, оскільки відповідно до ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення є обов`язковими до виконання боржником.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що кредитний договір №271/КВ/Ф-06 від 25.12.2006 є валютним зобов`язанням (55 тис. євро), до якого не підлягають застосуванню гривневі індекси інфляції представник позивача зазначив, що якщо кредитор визначив заборгованість за валютним кредитом у пред`явленому ним позові у гривні, що була задоволена судом та стягнута з боржника в цій валюті, він має право за ч.2 ст.625 ЦК на нарахування 3% річних та індексу інфляції на таку заборгованість за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи, що первісний кредитор звернувся з позовною вимогою за основним зобов`язанням та визначив розмір заборгованості в національній валюті України - гривні, позивач мав право нараховувати як 3% річних, так і інфляційні збитки у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання.

Що стосується поданого відповідачкою розрахунку інфляційних втрат, то такий не подавався в суд першої інстанції, не зазначено про неможливість його подання, а в апеляційній скарзі відповідачка не наводить поважних підстав неможливості подачі такого документу в строк та не просить поновити пропущений строк для подачі доказу. Отже, даний доказ не може бути прийнятий та досліджений судом апеляційної інстанції.

Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апелянт ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду нез`явилися. про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» Ісаков Д.Г. у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ ФК «Інвестохіллс Веста», суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до положень ст. 625 ЦК України в редакції Закону № 2120-ІХ у період дії воєнного стану з відповідачів підлягають стягненню на користь ТОВ ФК «Інвестохіллс Веста» компенсаційні нарахування з 26 грудня 2020 по 23.02.2022 3% річних та інфляційні втрати у розмірі 150 674,62 грн, з яких 29 611,52грн - 3% річних, 121 063,10 грн втрати від інфляції.

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між позичальником ОСОБА_1 та ТОВ «Український промисловий банк» 25.12.2006 укладений кредитний договір №271/КФ/Ф-06, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 53 553 євро.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25.12.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №271/КФ/Ф-06, за умовами якого поручитель в повному об`ємі відповідає по зобов`язанням позичальника ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 11.12.2013 по справі №344/9849/13-ц, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №271/КФ/Ф-06 у сумі 849 701,66 грн. та 3 441 грн судового збору (а.с.5). 13.03.2014 на виконання рішення суду видано виконавчі листи.

31.08.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста», а ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №271/КВ/Ф-06 та договором поруки № від 25.12.2006.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020 замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» у справі № 344/9849/13-ц на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Відповідно до розрахунку заборгованості поданого позивачем станом на 08.12.2023 загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду, що підлягає стягненню, за період з 08.12.2020 по 23.02.2022 становить 152 001,55грн з яких: нараховані 3% річних - 30 938, 45грн та втрати від інфляції 121 063,10грн (а.с.4). Розрахунок проведено від існуючої суми боргу у розмірі 849 701,66 грн за рішенням суду від 11.12.2013, яке відповідачами не виконано.

Ухвалою Галицького районного суду міста Львова від 18 жовтня 2022 року в рамках кримінального провадження № 0000363 від 22.10.2021 накладено арешт на майно - права вимоги за договорами, не залежно від того за ким вони зареєстровані, заборонивши користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб, в тому числі і за кредитним договором №271/КВ/Ф-06 від 25.12.2006 року, де позичальником є ОСОБА_1 , первісним кредитором АТ «ДельтаБанк».

Дана ухвала набрала законної сили 24.10.2022 року.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього відповідно до закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення, що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що рішення Івано-Франківського міського суду від 11.12.2013 по справі №344/9849/13-ц, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №271/КФ/Ф-06 у сумі 849 701,66 грн та 3 441 грн судового збору відповідачами не виконано.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, а саме трьох відсотків річних та інфляційних втрат, за увесь час прострочення, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду від 04.07.21018 у справі № 310/11534/13-ц.

Оскільки 31.08.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» укладено договір відступлення прав вимоги, то ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» набуло права вимоги за кредитними договорами до позичальників та/або поручителів, в тому числі за договором кредиту №271/КВ/Ф-06 та договором поруки № від 25.12.2006 щодо позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11.12.2020 замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» у справі № 344/9849/13-ц на ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».

Отже до позивача, як нового кредитора перейшло право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу таких прав.

03 січня 2024 року ТОВ ФК «Інвестохіллс Веста» пред`явило позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення з них в солідарному порядку у відповідності до ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання 3% річних та інфляційних втрат.

Разом з тим, заперечуючи позовні вимоги, відповідачка ОСОБА_1 серед іншого, посилалася на ухвалу Галицького районного суду міста Львова, від 18.10.2022 року про накладення арешту на майно позивача.

Так, ухвалою Галицького районного суду міста Львова, яка набрала законної сили 24.10.2022 року, в рамках кримінального провадження № 0000363 від 22.10.2021 накладено арешт на майно права вимоги за договорами, незалежно від того за ким вони зареєстровані, заборонено до завершення досудового розслідування та судового розгляду користуватися та розпоряджатися ними у будь-який спосіб, зокрема за кредитним договором №271/КВ/Ф-06 від 25.12.2006 позичальник ОСОБА_1 , первісний кредитор АТ «ДЕЛЬТА БАНК».

Арештоване майно передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним в порядку та на умовах визначених ст.ст. 19, 21, 21-1 закону України «Про національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Заборонено будь-яким державним реєстраторам органів державної реєстрації. приватним та державним нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням з будь-яких дій щодо прав вимог за зазначеними кредитними договорами, окрім як за заявами правоохоронних органів, Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, а також на виконання договорів управління укладеними з Національним агентством України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Отже, звернення ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» із позовом про стягнення з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 коштів у відповідності до ст. 625 ЦК України є користуванням правом вимоги за кредитним договором №271/КВ/Ф-06 від 25.12.2006.

Висновок суду першої інстанції про те, що арешт на майно забороняє виключно реєстраторам вчиняти дії пов`язані з такими правами вимоги за кредитними договорами суперечить змісту ухвали суду про накладення арешту на майно, оскільки судом накладено арешт на права вимоги за переліченими кредитними договорами, які передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління ним.

Матеріали справи не містять доказів завершення досудового розслідування, чи зняття арешту з права вимоги за кредитним договором №271/КВ/Ф-06 від 25.12.2006, а також згоди чи відома Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, щодо реалізації позивачем права вимоги за кредитним договором шляхом пред`явлення зазначеного позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд не дав належної правової оцінки зібраним доказам у справі, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста» про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання.

Відтак, рішення суду відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ ФК «Інвестохіллс Веста».

Керуючись статтями 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2024 року скасувати та постановити нове рішення. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних збитків відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2024 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин