Провадження №: 2/336/319/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Савеленко О.А.,

за участі секретаря судового засідання Подліянової Т.Ф.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження об`єднану цивільну справу за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_6 , до ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про повернення дитини на виховання матері,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява обґрунтована тим, що на обліку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебуває малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2021, справа №336/2452/20 (провадження № 2/336/198/2021) малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібрано від матері, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2, без позбавлення її батьківських прав та передано дитину бабі, ОСОБА_3 . З часу набрання законної сили рішенням суду про відібрання та влаштування дитини під опіку, відповідачка не зверталась до відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей міської ради щодо отримання інформації про життя, розвиток та навчання своєї доньки. За повідомленням опікуна, ОСОБА_3 , мати за місцем проживання дитину не відвідувала, матеріальної допомоги не надавала, ніяким чином не цікавилась життям та розвитком дівчинки. З початку вторгнення російської армії на територію України опікун разом з дитиною в березні 2022 року була евакуйована до республіки Польща. В квітні 2023 року повернулися. Після повернення дитини та опікуна з евакуації відповідачка має на меті повернути дитину на виховання до своєї родини, проте ОСОБА_7 особисто для бесіди не з`явилася, 30.05.2023 подала заяву до органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району з вимогою про повернення їй доньки.

Посилаючись на викладені обставини, просить позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В свою чергу, позивач ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про повернення дитини на виховання матері.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2021 задоволено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , третя особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав, про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини; відібрано малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_8 , без позбавлення батьківських прав та передано бабі - ОСОБА_3 , стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 вказала, що на теперішній час вона змінила спосіб життя, який привів до відібрання у неї дитини та буде докладати максимум зусиль для того, щоб донька мала належне виховання, була матеріально забезпечена, а її права захищені. На даний час займається вихованням дитини, з ОСОБА_3 перебувають у дружніх відносинах, остання надає рекомендації, підтримку у вихованні дитини.

Посилаючись на викладені обставини, просить повернути ОСОБА_6 на виховання матері ОСОБА_2 ; припинити стягнення з неї аліментів.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02.08.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі № 336/7366/23.

Ухвалою суду від 22.12.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі № 336/7803/23.

Ухвалою суду від 31.01.2024 клопотання представника відповідача - адвоката Дерев`янко І.О. про об`єднання справ в одне провадження задоволено, об`єднано справи №336/7366/23 (провадження № 2/336/319/2024) та №336/7803/23 (провадження № 2/336/1037/2024) в одне провадження, визначено єдиний номер справ №336/7366/23 (провадження № 2/336/319/2024.

Ухвалою суду у справі № 336/7803/23 передано матеріали справи для об`єднання з справою №336/7366/23.

29.07.2024 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті, про що постановлено ухвалу з занесенням до протоколу судового засідання.

Позиції учасників справи.

Представник Органу опіки та піклування РА ЗМР по Шевченківському району в судовому засіданні позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав підтримала, просила їх задовольнити. Щодо позовних вимог щодо повернення дитини на виховання матері та припинення стягнення аліментів покладалась на розсуд суду.

ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог про позбавлення її батьківських прав заперечила. Суду пояснила, що має намір дитину повернути, з цією метою змінила свій спосіб життя, налагодила стосунки з матір`ю ОСОБА_3 , яка є опікуном її дитини, на теперішній час виховує дитину на приділяє їй увагу. Крім того, 24.11.2023 ОСОБА_2 через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву, у якому також у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Деревянко І.О. проти позовних вимог щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав заперечила, просила у їх задоволенні відмовити. Позовні вимоги щодо повернення дитини на виховання матері та припинення стягнення аліментів просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала в повному обсязі, просила повернути дитину матері та припинити стягнення аліментів. Пояснила, що ОСОБА_9 змінила своє ставлення до дитини, на даний час займається вихованням дитини, весь час вони проводять разом, вона відводить дитину до школи, гуртки. Дитина любить матір, а та її.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді, керуючись законом, дійшов наступних висновків.

Нормативне обґрунтування.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Право звернення до суду з даним позовом та правові наслідки позбавлення батьківських прав врегульовані нормами ст.165-166 СК України.

Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Згідно ч.ч. 1,3 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Обставини встановлені судом.

ОСОБА_6 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області (а.с.6 т.1).

Згідно з Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_10 , зроблені на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.7 т.1).

Рішенням Запорізької міської ради № 232/6 від 24.06.2021 малолітній ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.13 т.1).

Розпорядженням голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району № 462 р від 21.07.2021 встановлено опіку та призначено ОСОБА_3 опікуном над малолітньою онукою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2021 у справі №336/2452/20 (провадження № 2/336/198/2021) позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , третя особа Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про відібрання малолітньої дитини від матері без позбавлення батьківських прав про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини задоволено. Відібрано малолітню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її матері ОСОБА_7 без позбавлення батьківських прав та передано дитину її бабі ОСОБА_3 ; стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.05.2020 року, до досягнення дитиною повноліття (а.с.812 т.1).

ОСОБА_2 перебувала у шлюбі зі ОСОБА_12 , про що свідчать свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.16 т.1, а.с.19 т.2).

30.05.2023 ОСОБА_2 зверталась до районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району як органу опіки та піклування із заявою про повернення дитини, на що їй надано роз`яснено, відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.17 т.1).

20.06.2023 здійснено обстеження умов проживання неповнолітньої ОСОБА_6 (а.с.21).

Органом опіки і піклування Районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району надано висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5 т.1).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 (бабуся малолітньої ОСОБА_6 ) та ОСОБА_4 (прабабуся ОСОБА_6 ) повідомили суду, що позивач ОСОБА_2 змінила своє ставлення до дитини кардинально, зараз займається вихованням дитини, піклується про неї, приводить і забирає зі школи, дитина відвідує додаткові заняття. Мати любить дитину, а дитина її, між ними є тісний зв`язок. Вважають позивачку гарною та турботливою мамою.

Висновки суду.

Як встановлено під час розгляду справи ОСОБА_2 після відібрання у неї малолітньої дитини ОСОБА_6 змінила своє ставлення щодо участі в житті дитини та її вихованні. На теперішній час мешкає разом з дитиною, піклується про неї, здійснює необхідний догляд. Вказані обставини підтверджують як свідки так і сама відповідач ОСОБА_3 ..

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, виходячи з ненадання позивачем належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги.

Щодо позовних вимог про повернення дитини матері.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

Враховуючи, що обставини, які стали підставою для відібрання дитини у ОСОБА_2 без позбавлення батьківських прав на даний час відсутні, судом встановлені підстави для повернення дитини ОСОБА_6 матері.

Що стосується позовних вимог про припинення стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , то враховуючи наявність підстав про повернення дитини матері, що передбачає перебування дитини на її утриманні, позовні вимоги про припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню.

Позивач за позовною заявою про повернення дитини на виховання матері ОСОБА_2 у позовній заяві не зазначає про стягнення судових витрат, тому суд дане питання не вирішує.

Керуючись ст.ст. 76-81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування в інтересах дитини ОСОБА_6 , до ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про повернення дитини на виховання матері - задовольнити.

Повернути дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на виховання матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2021 у справі № 336/2452/20

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, , адреса місцезнаходження: м. Запоріжжя, пр-т Моторобудівників, 34.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Савеленко

09.09.24