провадження № 2/0274/570/24
( заочне)
05.09.2024 року м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії -
Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви від 15.09.2023 року позивач просить суд:
- зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлений паркан, що перешкоджає доступу позивача до його збірно-розбірного гаража, встановленого між житловими будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та привести у попередній стан ворота позивача, встановлені перед збірно-розбірним гаражем між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що органом місцевого самоврядування прийнято рішення від 10.11.1985 про надання йому дозволу на встановлення збірно-розбірного гаража між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . Розміщення даного гаража погоджено із архітектором Богунського району м. Житомира та комунальними службами. З моменту встановлення збірно-розбірного гаража він використовував його за призначенням, проте у 2022 році співвласник житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 самовільно, проти його волі, заварив ворота, що розташовані перед гаражем та встановив високий паркан, в результаті чого він позбавлений можливості вільного доступу до гаражу.
З приводу правомірності дій відповідача він звернувся до Департаменту містобудування та земельних відносин з проханням надати відповідь, чи надавався дозвіл відповідачу на вчинення будь-яких дій відносно земельної ділянки, на якій розташовано гараж. Листом від 06.07.2023 за №1813/13 заступником директора департаменту містобудування та земельних відносин повідомлено, що в архівних матеріалах департаменту містобудування та земельних відносин відсутня інформація стосовно прийнятих Житомирською міською радою рішень відносно позначеної позивачем в графічних матеріалах земельної ділянки.
Також він, з приводу неправомірних дій відповідача звертався до поліції. У ході проведення перевірки було встановлено, що дані матеріали не містять ознак кримінального правопорушення. Додатково зазначено, що в даному випадку вбачаються ознаки порушення цивільно-правових відносин, вирішення яких відноситься до компетенції суду.
Оскільки у позасудовому порядку вирішити дане питання неможливо, просить суд зобов`язати відповідача демонтувати самовільно встановлений паркан, що перешкоджає доступу до його гаража, привести у попередній стан ворота, встановлені перед збірно-розбірним гаражем між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а також відшкодувати завдану йому моральну шкоду розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18.05.2021 справу прийнято до свого провадження. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження (а.с.173 т.1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 21.02.2024 клопотання представника позивача про відкладення судового засідання повернуто без розгляду (а.с.191 - 192 т.1).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 21.02.2024 закрито підготовче засідання у справі ( а.с. 196 т.1 ).
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 23.07.2024 року задоволено клопотання позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Корольовсським районним судом м. Житомира ( а.с. 10-11 т.2).
05.09.2024 року в Корольовському районному суду м. Житомира був відсутній зв"язок, необхідний для підключення відеоконференції, тому представник позивача на адресу суду спрямував клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримали повністю. Проти ухвалення заочного рішення не заперечили.
Відповідач відзив на позов до суду не надав, копія ухвали суду від 29.01.2024 року разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за його останньою відомою суду адресою зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , які повернуті до суду із зазначенням причин невручення "адресат відсутній за вказаною адресою".
У постанові Верховного Суду від 11.06.2021 у справі №2-6236/11 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Суд, за письмовою згодою представника позивача, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно виписки із протоколу №22 від 10.11.1985 засідання архітектурно-будівельної комісії Житомирського виконавчого комітету прийнято рішення: надати дозвіл ОСОБА_1 встановити збірно-розбірного гараж між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , на садибі, що належить земоренду (а.с.7 т.1).
Згідно схеми встановлення гаража гр-на ОСОБА_1 збірно-розбірна конструкція гаража знаходиться між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 . Розміщення даного гаража погоджено із архітектором Богунського району м. Житомира та комунальними службами (а.с.8 т.1).
До матеріалів справи стороною позивача долучено фотографії зображення розміщення збірно-розбірна конструкція гаража , воріт та паркану (а.с.9-13 т.1).
Листом від 18.07.2023 за №1813/13 заступником директора департаменту містобудування та земельних відносин повідомлено, що в архівних матеріалах департаменту містобудування та земельних відносин відсутня інформація стосовно прийнятих Житомирською міською радою рішень відносно позначеної позивачем в графічних матеріалах земельної ділянки (а.с.15 т.1).
Як вбачається з листа від 26.06.2023 за №5452 Житомирським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області Мількевичу В.П., на його звернення про неправомірні дії відповідача, повідомлено, що у ході проведення перевірки та довідки слідчого було встановлено, що дані матеріали не містять ознак кримінального правопорушення. Додатково зазначено, що в даному випадку вбачаються ознаки порушення цивільно-правових відносин, вирішення яких відноситься до компетенції суду (а.с.14 т.1).
Відповідно до інформації Житомирської державної нотаріальної контори Житомирської області №2458/01-16 від 04.12.2023, наданої на запит Богунського районного суду м.Житомира, Перша, Друга та Третя Житомирська державна нотаріальна контора ліквідовані, відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.11.2017 №3386/5, документи нотаріального діловодства вказаних установ передано на зберігання до Житомирського нотаріального архіву (а.с.64 т.1).
Відповідно до відповіді №373854 від 21.12.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 до 24.02.2023 (а.с.162 -163 т.1).
Згідно довідки серії ВТЭ №009174 від 22.03.1988 та посвідчення серії НОМЕР_1 , позивач ОСОБА_9 є інвалідом першої групи, має право на пільга встановлені законодавством України для ветеранів війни та інвалідів війни (а.с.210 - 211 т.1).
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, якими можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Згідно до ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до частини першої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.
Згідно з частиною другою та пунктом «а» частини четвертої статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо).
Відповідно до частини другої статті 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Правом на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.
У разі порушення прав інших осіб, право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376, стаття 391 цього Кодексу).
З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.
Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 4 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України, а саме: якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; якщо така забудова порушує права інших осіб; якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.
Розглядаючи позови про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості відповідно до вимог статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкта та чи відмовляється ця особа від такої перебудови.
Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.
Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Отже, позивач зобов`язаний був довести факт самочинності будівництва паркану відповідачем, докази, що відповідач, самовільно, проти волі позивача заварив ворота, що розташовані перед гаражем , порушення його права та обґрунтованості захисту його прав лише у такий спосіб як демонтаж самовільно встановленого паркану, приведення у попередній стан воріт позивача.
Згідно із ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Однак, позивачем не було доведено факт, що спірний паркан був збудований саме відповідачем ОСОБА_2 в 2022 році, як і не доведено факт, що спірний паркан створює перешкоду до доступу до його збірно - розбірного гаража, оскільки суду не надано доказів, що підтверджують такий факт, зокрема Акт інспекції державного архітектурно-будівельного контролю ( іншого органу місцевого самоврядування, до компетенції якого відноситься вирішення даного питання ) щодо самовільно встановленого паркану, на земельній ділянці, яка станом на 1985 рік належала земоренду, тощо ( а.с.7). Кому належить дана земельна ділянка станом на 2024 рік суд не має змоги встановити, оскільки позивачем до позову не долучено відповідних доказів та в ході розгляду справи не заявлялися відповідні клопотання про витребування доказів з метою з"ясувати дане питання. Цілком є очевидним, що дана земельна ділянка вже не належить земоренду, оскільки на даний час таких державних ( комунальних) органів не існує.
Позивачем до участі в справі не залучався орган місцевого самоврядування, якому на даний час належить земельна ділянка, ( або інший власник земельної ділянки) на якій побудований спірний паркан та розташований збірно - розбірний гараж, тому суд також позбавлений можливості з"ясувати дане питання ( належності земельної ділянки) в судовому порядку.
Крім того, суд звертає увагу на Виписку із протоколу № 22 засідання архітектурно - будівельної комісії Житомирського міськвиконкому від 10.11.1985 року, з якої встановлено, що позивач має право встановити розбірний гараж на садибі, яка належить земоренду, а дозволу на користування даною земельною ділянкою йому не було надано. Також не зазначено, на який термін дозволено встановити збірно - розбірний гараж, на земельній ділянці, чи продовжувалися ці терміни користування земельною ділянкою з 1985 року і чи має право позивач на даний час користуватися земельною ділянкою.
Також суд звертає увагу на лист Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 18.07.2023 року, що в архівних матеріалах департаменту містобудування та земельних відносин відсутня інформація стосовно прийнятих Житомирською міською радою рішень відносно позначеної позивачем в графічних матеріалах земельної ділянки.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що збірно - розбірний гараж, який знаходиться між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 належить позивачу.
Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про відмову у задоволені позову.
Згідно з частинами першою, другою статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За загальним правилом моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Такі роз`яснення містяться у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Обґрунтовуючи заподіяння йому моральної шкоди та її розмір позивач посилався на те, що він зазнав нервового стресу, завданого йому неправомірними діями відповідача, втрати часу на спілкування з правоохоронними органами, звернення до органів місцевого самоврядування, відсутності можливості користуватися гаражем, вимушених змін у життєвих стосунках, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, вважає адекватним стягнення з ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Однак, оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов"язання ОСОБА_2 демонтувати самовільно встановлений паркан та привести у попередній стан ворота позивача, відсутні підстави і для відшкодування моральної шкоди.
За правилами ст. 141 ЦПК України оскільки суд відмовляє позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат.
Керуючись ст. 12-13,76-81,89,211,247,258,263-265, 280-282,354 ЦПК України, суд -
в и р і ш и в :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Житомирського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлено 10 вересня 2024 року
Суддя: Т.М. Вдовиченко