Справа № 212/7021/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіта О.Г., при секретарі судового засідання майданик М.Є., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку загального позовного провадження, в залі суду в місті Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини,-

встановив:

13 вересня 2024 року адвокат Ніколенко М.Є. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом, в якому просив: Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері, ОСОБА_4 , 1948 року народження, тривалістю три місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду по даній справі. Мотивував свою позовну заяву тим, що у зв`язку зі збройною агресією рф проти України Позивач разом з малолітніми дітьми та своєю матір`ю, ОСОБА_4 , змушені були виїхати за кордон. ОСОБА_3 , рідна сестра позивач виїхала до Естонії в жовтні 2021 року. В Естонії позивач з сестрою мешкали та працювали у різних містах. ОСОБА_4 мешкала разом з позивачкою, в місті Пярну. Проте, через похилий вік, пережитий стрес через війну, тривалу дорогу і часті переїзди за кордоном ОСОБА_4 заслабла, а згодом і зовсім злягла. У зв`язку з чим було прийнято рішення про переїзд ОСОБА_5 до іншої дочки - відповідача. Сестра мала більше вільного часу та не мала з собою малолітніх дітей, що дозволяло їй більше часу приділяти матері. Позивач приїжджала зі своїми дітьми до матері ОСОБА_4 , де вона мешкала останнім часом. Проте, буквально за тиждень стан ОСОБА_4 різко погіршився і вона потрапила до лікарні в місті Таллінн, де впала в кому, в якій пробула останні два тижні свого життя. В палаті інтенсивної терапії не дозволяли відвідування хворих, але позивач навідувалася до лікарні постійно. 28 травня 2022 року лікар, бачачи стан хворої, дозволив відвідування на півгодини. В цей же день, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла. Сестра приїхала за 20 хвилин після смерті матері, сказала, щоб наступного дня позивач не приїжджала до ОСОБА_6 , вона сама все оформить «щоб не ходити один за одним». Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом відбулася розмова з сестрою з приводу спадщини. Вона сказала, що подаватиме документи до нотаріуса ОСОБА_7 . Дали позивачу його візитівку. Отримавши тимчасовий захист в Естонії, позивач з дітьми не мали змоги повертатися до України, не втративши статусу тимчасового захисту. Тому, записалася електронною чергою до Посольства України в Естонії для оформлення заяви про прийняття спадщини. 21 вересня 2022 року заява була зареєстрована за №570-499. Через деякий час, у жовтні та листопаді 2022 року, позивач дзвонила до нотаріуса ОСОБА_7 з Естонії, проте, він повідомив, що сестра ще не надіслала документів для спадщини. Після чого Позивач мала з сестрою телефонну розмову, де остання заспокоїла, що на період воєнного часу строк прийняття спадщини подовжений до 10 місяців, тому все встигнемо, можливо разом надішлемо всі документи, або, можливо вона поїде до України і подасть свої документи разом з заявою позивача. Тільки на початку 2023 року позивач дізналася, що сестра приїжджала в Україну та вступила у спадок сама. З`ясувати з Естонії де відкрита спадкова справа без свідоцтва про смерть матері, щоб надіслати туди заяву виявилося неможливим. Сестра спілкування з позивачем припинила, спільні знайомі не володіли інформацією. У середині червня 2023 року позивач з дітьми приїхала в Україну для оформлення закордонних паспортів (це вимога поліції Естонії, щоб до січня 2024 року у них були дійсні закордонні паспорти). Оригінали всіх документів знаходилися у племінника позивача сина Відповідачки. На прохання надати свідоцтво про смерть матері, не надав, більше того, свідоцтво про народження позивача, треба було отримувати наново, так як цей документ був у матері у квартирі, а всі документи звідти він забрав собі. Позивач самостійно отримала необхідні в РАЦСІ дублікати документів, дізналася, де відкрита спадкова справа та подала заяву про прийняття спадщини. Таким чином, позивач пропустила строк прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою 04.08.2023 року державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. Отже, склалася ситуація, де Відповідач разом з сином, який перебував на території України, скористалися всіма обставинами в житті позивача проти її користі та для власної вигоди. Виходячи з вказаних обставин, вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено з поважних причин.

Ухвалою суду від 28 вересня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідач надала відзив, в якому просила відмовити в позовних вимогах в повному обсязі. Зазначила, що посилання позивача на викладені в її позові обставини не поважними, оскільки твердження позивача про те, що вона пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини ти з її вини, оскільки вона начебто пообіцяла позивачу відвезти її заяву про прийняття спадщини до нотаріуса в м. Кривий Ріг, після чого заблокувала телефон, не відповідають дійсності (тобто є надуманими мотивами) з наступних підстав. Перед смертю матері позивач ОСОБА_2 почала рідше спілкуватись з нею, похованням матері вона не займалась, матеріально в них участі не приймала та на саме поховання матері не прийшла, а після поховання мами телефонувала їй вкрай рідко. Через три місяці після смерті матері вона нарешті додзвонилась до ОСОБА_2 та запропонувала їй звернутись до консульства України в Естонії, яке розташоване в м. Таллінн, де оформити заяву про прийняття спадщини за законом на відкриту спадщину. Після чого вона звернулась до консульства України в Естонії та зареєструвала себе та ОСОБА_2 , а також сплатила консульський збір по 18 євро за кожну особу. Їм було призначено дату прийому на 07.09.2022, однак позивач на зазначену дату не з`явилась. В назначений час вона звернулась до консульства України в Естонії, де оформила заяву про прийняття спадщини за законом, де також співробітником консульства їй було роз`яснено, що дану заяву вона має відправити поштовим зв`язком до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області України, що вона і зробила.

Крім того, позивач в своїй позовній заяві вказує на те, що вона оформила відповідну заяву про прийняття спадщини за законом в консульстві України в Естонії 21 вересня 2022 року, тобто до спливу встановленого цивільним законодавством України, а саме ст. 1270 ЦК України, шестимісячного строку з дня відкриття спадщини, тобто з дня смерті мами, однак дану заву про прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області України без поважної причини.

При цьому будь-яких доказів про те, що у позивача була поважна причина, з якої вона не мала можливості направити дану заяву до нотаріусу в м. Кривий Ріг, позивачем не надано. Напроти, позивач в своїй позовній заяві сама вказує на те, що у консульстві України в Естонії співробітником консульства їй було роз`яснено про необхідність відправки заяви про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області України за допомогою пошти у відповідності до діючого Закону України «Про нотаріат». Однак з незрозумілих причин позивач по справі свою заяву про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в встановлений законом строк поштою не направила з незрозумілих причин, не прийняла таким чином спадщину за законом без поважних на то причин. Таким чином безспірних, допустимих доказів поважності пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач по справі до суду не надала.У зв`язку з вищевикладеним я вважаю, що доводи, які викладені в позовної заяві, є необґрунтованими з вищевикладених підстав, а самі позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 22 травня 2024 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Від представника відповідача надійшла заява, в якій вона просить суд провести розгляд справи у її відсутності та відсутності відповідача.

Суд, вислухавши представник позивача, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Правилами ч. 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_8 , що підтверджується копією довідки про смерть від 30.05.2022.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідною донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , відповідно до якого позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 ».

Позивач ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідною донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , відповідно до якого позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_12 ».

Частина 1 статті 82 ЦПК України визначає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18), зазначено, що «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи».

Стаття 76 ЦПК України, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Позивачем надано до суду Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видану 04.08.2023 Другою криворізькою державною нотаріальною конторою, з якої вбачається, що позивач звернувся до нотаріуса 04.08.2023р. для оформлення Свідоцтва про право на спадщину, та у зв`язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк прийняття спадщини та документально не підтверджує факт сумісного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_4 , а також вже отримана спадщина спадкоємцем, який прийняв спадщину згідно з чинним законодавством.

Отже до нотаріальної контори позивач звернувся майже через 15 місяців після смерті спадкодавиці.

Інших доказів на звернення ОСОБА_2 до нотаріуса (нотаріальної контори) в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4 позивачем не надано.

Враховуючи наведене, факт проживання позивача ОСОБА_2 за межами України на момент відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку сам по собі не свідчить про наявність об`єктивних, непереробних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки перебування позивача поза межами України не позбавило її можливості направити заяву нотаріусу про прийняття спадщини поштою.

Так, вчинення нотаріальних дій в Україні здійснюється згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 (надалі Порядок).

Главою 10 Розділу 2 Порядку встановлений порядок видачі свідоцтв про право на спадщину.

Частина 1 глави 10 розділу 2 Порядку встановлює порядок відкриття спадщини нотаріусом:

1.1. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

1.2. При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

1.3. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану або за безпосереднім доступом до реєстру актів цивільного стану.

1.4.У разі неможливості пред`явлення спадкоємцями свідоцтва про смерть спадкодавця або відсутності інформації в реєстрі нотаріус повинен витребувати від органу державної реєстрації актів цивільного стану копію актового запису про смерть спадкодавця або повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.

Суд вважає, що із встановлених у цій справі обставин можна дійти висновку, що пропуск позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зазначені позивачем ОСОБА_2 причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій, а відтак в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити.

Керуючись ст. ст.4,5,13,19,76-82,89,141,258-259,263-265,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 23 серпня 2024 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт