Справа № 201/2341/24
Номер провадження 2-з/201/219/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року місто Дніпро

Суддя Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська Демидова С.О., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради Відділ опіки та піклування про відібрання малолітніх дітей у батька і повернення їх за попереднім місцем проживання матері,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради Відділ опіки та піклування про відібрання малолітніх дітей у батька і повернення їх за попереднім місцем проживання матері.

Ухвалою суду від 23 травня 2024 року провадження у цивільній справі № 201/2341/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради Відділ опіки та піклування про відібрання малолітніх дітей у батька і повернення їх за попереднім місцем проживання матері було зупинено до набрання законної сили рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №201/13014/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

19 липня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2024 року про зупинення провадження у справі було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

08 серпня 2024 року позивачем ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано заяву про забезпечення позову в якому остання просила суд вжити заходів забезпечення позову, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , надавати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 кожен четвер, п`ятницю, суботу - з 10:00 години четверга до 18:00 години суботи за адресою зареєстрованого місця проживання дітей і матері: АДРЕСА_1 , без присутності батька, до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву про забезпечення позову 08 серпня 2024 року була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.42).

Згідно супровідного листа цивільна справа № 201/2341/24 з Дніпровського апеляційного суду надійшла до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 10 вересня 2024 року.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначила, що діти з народження постійно мешкали з нею за адресою їх місця реєстрації в АДРЕСА_1 , де кожен з дітей має окрему кімнату і всі зручності для комфортного проживання. З початком озброєної агресії російської федерації проти України в березні 2022 року вона разом зі своїми дітьми виїхала до Cполученого Королівства Великобританії (Уельс).

06 жовтня 2023 року вона в терміновому порядку виїхала до України. При цьому дітей залишила з ОСОБА_2 . Останній, скориставшись її відсутністю в Шотландії, 07 жовтня 2023 року без її відома та жодного дозволу чи погодження з нею вивіз дітей до Франції, згодом до Канади, потім до Мексики.

21 жовтня 2023 року вона повернулася до Шотландії і виявила відсутність своїх дітей. ОСОБА_2 активно продовжує перешкоджати їй бачитися зі своїми дітьми. При цьому батько повністю ізолював дітей від зовнішнього світу, забрав у дітей телефони і заборонив телефонувати чи іншим чином зв`язуватися з мамою. Фактично з жовтня 2023 року вона не бачить своїх дітей, не має можливості вільного спілкування з ними та позбавлена можливості виховувати своїх дітей. Для штучної втрати емоційного зв`язку з дітьми їхній батько створив перешкоди в спілкуванні матері зі своїми дітьми, переховує дітей в невідомому місці. Діти вже вісім місяців не мають свого житла, усталеного побуту, не навчаються в нормальному режимі, не відвідують гуртки, духовний та інтелектуальний розвиток дітей через перешкоди батька істотно ускладнений. Діти фактично стали заручниками батька.

Протягом тривалого часу вона намагається добитися зв`язку із дітьми, приймати участь у їх вихованні, розвитку їх здібностей та забезпечувати їх всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Всі намагання мирним шляхом врегулювати даний спір не призводять до будьякого результату, ОСОБА_2 наполегливо ігнорує всі її спроби побачитися з дітьми, перешкоджає їй бачитись з дітьми, налаштовує дітей проти матері, не бажає її присутності та повністю ізолював матір і дітей одне від одного.

Розпорядженням голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 01.07.2024 № 211-р визначено матері, ОСОБА_1 , та батькові, ОСОБА_2 , порядок спілкування з дітьми ОСОБА_3 , 2010р.н., ОСОБА_5 , 2015 р.н. та ОСОБА_4 , 2012р.н. наступним чином: три дні тижня - діти з матір`ю, три дні тижня діти з батьком, один день діти за домовленістю між батьками. Графік спілкування батьків з дітьми визначити за домовленістю з батьками. На виконання даного Розпорядженням голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 01.07.2024 ОСОБА_1 02 липня 2024 року було відправлено електронного листа на електронну пошту ОСОБА_2 , а також листа засобами УкрПошти на адресу його мешкання з пропозиціями щодо узгодження між ними графіку спілкування з дітьми ОСОБА_3 , 2010р.н., ОСОБА_5 , 2015 р.н. та ОСОБА_4 , 2012р.н. Крім того, вона намагалася зв`язатись з ОСОБА_2 через його представника адвоката Лисенка С.Ю., якому також було відправлено на електронну адресу листа з проханням передати ОСОБА_2 . вказане вище Розпорядження голови адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради від 01.07.2024 №211-р та пропозиції щодо узгодження графіку спілкування з дітьми. На цей лист також не було жодної відповіді.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України», № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року (№ 6221/14) ЄСПЛ зазначив, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

Верховний Суд неодноразово зазначав в питаннях задоволення заяви про забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку іншої сторони спору надавати можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з малолітніми дітьми (в тому числі без присутності батька), що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дітей, усунення перешкод в їх вихованні, побаченні матері з дітьми; між колишнім подружжям склалися стосунки, які позбавляють матір можливості регулярно спілкуватися з дітьми.

Верховний Суд констатував, що частково задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції обґрунтовано керувався правомірною метою поновлення та підтримання контакту матері з дітьми на час розгляду спору по суті. Зустрічі матері з дітьми та їх спілкування дійсно сприятимуть відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері з її неповнолітніми дітьми, що відповідатиме законним інтересам і матері, і передусім найкращим інтересам дітей.

Беручи до уваги тривалу відсутність спілкування дітей з матір`ю, з якою діти проживали з моменту народження, враховуючи підстави та предмет позову, з яким ОСОБА_1 зверталась до суду, фактичні обставини спірних правовідносин, на які посилається остання, суд вважає, що запропоновані заявницею заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними із позовними вимогами, зустрічі матері з дітьми будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків між останніми і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дітей, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про відібрання дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , надавати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , можливість безперешкодного побачення, спілкування та спільного проведення часу з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 кожен четвер, п`ятницю, суботу - з 10:00 години четверга до 18:00 години суботи за адресою зареєстрованого місця проживання дітей і матері: АДРЕСА_1 , без присутності батька, до набрання чинності рішенням суду у даній справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.О. Демидова