Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Попадюка С.С.,

за участі секретаря судового засідання Щерби А.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Симоненка Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Лубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті,

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника адвокат Симоненко Тарас Вікторович 12.08.2024 року звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті громадянина України ОСОБА_2 у м. Москва, РФ.

Представник заявника обґрунтовує свою заяву наступними обставинами.

ОСОБА_1 є спадкоємцем та заповітом майна, що залишилось після смерті гр. ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 на момент своєї смерті, яка мала місце 31.05.2024 року, перебував у власних родичів в російській федерації, у зв`язку з чим, на підтвердження факту його смерті багатофункціональним центром надання державних послуг окружного значення південно-західного адміністративного округу міста москва було видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 31.05.2024 року.

Згідно з заповітом № 35 від 25.09.2018 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Онішківської сільської ради Оржицького району Полтавської області Тарасенко К.П., спадкодавець ОСОБА_2 заповів усе належне йому за життя майно заявнику - ОСОБА_1 .

До переліку майна, що за життя належало ОСОБА_2 належать: квартира АДРЕСА_1 Лубенського (колишнього Оржицького) району Полтавської області.

При зверненні до нотаріуса за місцем знаходження спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , заявнику було роз`яснено, що будь який документ виданий органами РАЦС країни-агресора (російською федерацією) не має законної сили на території України, у зв`язку з чим, юридичний факт смерті спадкодавця слід підтверджувати додатково, нотаріус наголосила на необхідності отримання свідоцтва про смерть спадкодавця Українського зразка.

3 наявними документами, заявник звернулась до Лубенського відділу ДРАЦС з проханням видати на підставі свідоцтва виданого в рф, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 . Українського зразка, на що отримала відмову № 22-М/30.8-9 від 24.07.2024 року, мотивовану відсутністю можливості отримати доступ до баз даних РАЦС країни-агресора, та рекомендацію у зверненні до суду з метою вирішення даного питання.

Враховуючи вищевикладене, просить суд встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Павучки, Карлівського району Полтавської області, ІПН: НОМЕР_2 , місце смерті - Російська Федерація, м. Москва, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в заяві і просив суд її задовольнити.

Представник заявниці також вказав, що з огляду на збройний конфлікт між Україною та Російською Федерацією, позивач позбавлена фізичної можливості отримати оригінал свідоцтва про смертьОСОБА_2 .

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. В даній заяві зазначив, що відомості про народження фізичної особи та її походження усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковій реєстрації. Факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано багатофункціональним центром надання державних послуг окружного значення південно-західного адміністративного округу міста москва, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 виданим 31 травня 2024 року. Подвійна реєстрація актів цивільного стану не допускається. Повторно складені актові записи цивільного стану анулюються в порядку передбаченому чинним законодавством. Встановлення факту смерті особи в певний час можливе в тому разі, коли даний факт не зареєстрований взагалі. Також, вони не можуть допускати тотожність між поняттями факту смерті особи в певний час та факту смерті особи на тимчасово окупованій території або їх підміну. Документи лікувальних закладів та органів реєстрації актів цивільного стану видані на тимчасово окупованій території України не визнаються на території України та не існує іншого порядку реєстрації такого факту, як тільки на підставі рішення суду. Одночасно, повідомляють, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 107 від 04.02.2023 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав», під час воєнного стану та протягом б місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставления апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. У правовідносинах з рф і білоруссю застосовуються ці ж норми. Отже, свідоцтво про смерть ОСОБА_2 видане в рф є дійсним на території України та може бути пред`явлене до нотаріальної контори без будь-якого додаткового засвідчення. Прохають врахувати вищевикладене при винесенні рішення по даній справі.

У судовому засіданні допитана в якості свідка ОСОБА_3 надала показання про те, що була особисто знайома з ОСОБА_2 . У зв`язку з хворобою дружини проживав до моменту смерті у місті Москва. Останній раз приїжджав в селище Оржиця у 2019 році. Про момент смерті ОСОБА_2 дізналася від заявниці. Про час та місце захоронення дізналася за допомогою відеозв`язку у системі Skype. Підтвердила факт смерті ОСОБА_2 в м. Москва.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, свідка, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч.1 ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що 31 травня 2024 року багатофункціональним центром надання державних послуг окружного значення південно-західного адміністративного округу міста москва було видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 , відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Москва Російської Федерації, про що зроблено запис акту про смерть № 7 (а.с.11, 36).

Відповідно до довідки № 02.1-28/979 від 01.07.2024 виданої виконавчим комітетом Оржицької селищної ради ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_2 . Зі слів сусідів з жовтня 2019 року за вказаною адресою не проживає (а.с. 12).

Згідно заповіту від 25.09.2017 рокупосвідченого секретарем виконавчого комітету Онішківської сільської ради Оржицького району Полтавської області Тарасенко К.П., зареєстрованого в реєстрі за №36 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на, що він за законом матиме право, в тім числі і грошові заощадження заповів ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 15).

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 Лубенського (колишнього Оржицького) району Полтавської області (а.с. 16, 17).

У відповіді № 22-М/30.8-9 від 24.07.2024 наданої Лубенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на прохання ОСОБА_1 видати повторне свідоцтво про смертьОСОБА_2 зазначено, що оскільки, державна реєстрація смерті ОСОБА_2 проведена компетентними органами іноземної держави, актовий запис про смерть на території України не складався, тому видати свідоцтво про його смерть не вбачається можливим. Одночасно зазначено, що таке свідоцтво є дійсним на території України та може бути пред`явлено до нотаріальної контори, для оформлення спадщини, без будь-якого додаткового засвідчення (легалізації) (а.с. 18).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про міжнародне приватне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічно регламентовано зазначене питання у п.7 глави 1 розділу II Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, відповідно до якого документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Про деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Однак зазначені норми незастосовні у правовідносинах за участю Російської Федерації.

За повідомленням Міністерства закордонних справ України дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у місті Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у місті Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь зупиненою з 27 грудня 2022 року.

Судом встановлено, що факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Москва Російської Федераціїбув засвідчений багатофункціональним центром надання державних послуг окружного значення південно-західного адміністративного округу міста москва, при цьому, з огляду на збройний конфлікт між Україною та Російською Федерацією, ОСОБА_1 позбавлена фізичної можливості одержати оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_2 на території Російської Федерації та апостилювання цього документа відповідними органами Російської Федерації, що унеможливлює реалізацію нею своїх прав як спадкоємця майна ОСОБА_2

Невизначеність норм процесуального права не може тлумачитися проти заявників і обмежувати їх право на судовий захист, у тому числі у справах окремого провадження, оскільки в Україні юрисдикція судів поширюється на будь-який спір.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №643/1873/23.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:

1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;

2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

З наведених вище підстав, а також враховуючи, що особисті немайнові та майнові права заявника ОСОБА_1 , як спадкоємця майна громадянина України перебувають у стані правової невизначеності, фактично за відсутності оригіналу свідоцтва про смерть ОСОБА_2 вона позбавлена прав, які з цим пов`язані, а, отже, потребує гарантованого Конституцією України та міжнародними договорами державного захисту, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви, у зв`язку з чим вона підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 247, 263-265, 293-294, 315, 317, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Лубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановитифакт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Павучки, Карлівського району Полтавської області, ІПН: НОМЕР_2 , місце смерті - Російська Федерація, м. Москва, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

- заінтересована особа Лубенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце знаходження: вул. Яцика Петра, 20, м. Лубни, Полтавська область, 37500, .

Повний текст рішення складено 06.09.2024 року.

Суддя Попадюк С.С.