Маловисківський районний суд Кіровоградської області
Справа № 392/41/24
Провадження № 2/392/257/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі:

Головуючої: судді Кавун Т.В.

при секретарі Стець Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м.Мала Виска справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

08.01.2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що в провадженні Миронівського районного суду Київської області перебувала кримінальна справа №371/409/19 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. З матеріалів кримінального провадження встановлено, що 26.11.2017 приблизно о 15 год ОСОБА_2 керуючи технічно справним автомобілем марки "CHEVROLET" моделі "AVEO" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20.08.2008 належить ОСОБА_3 , рухаючись зі швидкістю приблизно 80 км/год по автодорозі Київ-Знам`янка, проявив неуважність та безпечність під час керування, не врахував дорожню обстановку та погодні умови, не дотримався безпечної дистанції, наздогнавши автомобіль марки "ВАЗ" моделі 21099, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , який рухався попереду в попутному напрямку, застосував екстрене гальмування, після чого втративши контроль над автомобілем, намагаючись повернення контролю, відпустив педаль гальма та допустив виїзд на зустрічну смугу руху, по якій в цей час по своїй смузі рухався автомобіль марки "FORD" моделі "TRANSIT" реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_5 . З метою уникнення зіткнення з вказаним автомобілем, перебуваючи на смузі зустрічного руху ОСОБА_2 при поверненні на свою смугу руху допустив зіткнення передньою правою боковою частиною свого автомобіля з задньою лівою боковою частиною автомобіля марки "ВАЗ" моделі 21099 реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_4 .. В наслідок зіткнення транспортних засобів, водій автомобіля марки "ВАЗ" моделі 21099 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_4 втратив контроль над керуванням автомобіля та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення передньою правою боковою частиною керованого ним автомобіля, з передньою лівою частиною автомобіля марки "FORD" моделі "TRANSIT" під керуванням ОСОБА_5 .. В результаті ДТП пасажир автомобіля марки "FORD" моделі "TRANSIT" реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження: забійнорвана рана підборіддя, відкритий перелом правої ключиці зі зміщенням відламків, струс головного мозку, згідно висновку експерта дані тілесні ушкодження відносяться до ушкоджень середньої тяжкості. Грубі порушення ПДР ОСОБА_2 , згідно висновку експерта за результатами проведення судової авто-технічної експертизи №12-2/210 від 11.03.2029, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної ДТП та настанням наслідків у виді спричинення потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

23.02.2023 ухвалою Миронівського районного суду Київської області звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності.

Внаслідок ДТП та отримання тілесних ушкоджень він перебував на лікуванні та поніс матеріальні витрати в сумі 8120 грн. Крім того, перебуваючи на лікуванні був позбавлений можливості заробляти кошти, необхідні на лікування, відчував постійний головний біль, який іноді і зараз відчуває, був позбавлений можливості спілкуватися з рідними та друзями, відбулося порушенння його звичайного способу життя. Через перенесені емоційні страждання та позбавлення можливості реалізувати свої здібності йому було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 100 000 грн. Оскільки відповідачем не відшкодовано йому витрати понесенні у зв`язку із лікуванням та спричинення моральної шкоди, просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь 8120 грн 46 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та стягнути 100 000 грн моральної шкоди. Крім того стягнути витрати понесені на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Представником позивача подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представником відповідача подано заяву про розгляд за її відсутності та відзив, відповідно до якого просить відмовити в задоволені позову.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про витребування у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія" поліс №АМ/1187335.

Дослідивши подане клопотання, з урахуванням приписів ст.81,84 ЦПК України, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, з огляду на долучення до матеріалів копії даного полісу.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12.04.2023 року ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 23.02.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000657 за обвинуваченням ОСОБА_2 у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності змінено в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат. У решті ухвалу суду залишено без змін.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження № 0000657 закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Зі змісту ухвали суду вбачається, що судом встановлено грубі порушення ОСОБА_2 вимог ПДР, згідно висновку експерта за результатами проведення судової авто технічної експертизи №12-2/210 від 11.03.2019, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням зазначеної дорожньо-транспортної події та настанням наслідків у виді спричинення потерпілим ОСОБА_4 та ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_2 кваліфіковані за ст. 286 ч.1 КК України. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №9 від 13.02.2028, виявлене у ОСОБА_1 тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому правої ключиці зі зміщенням відламків викликає розлад здоров`я більше 21 дня і відноситься до ушкоджень середньої тяжкості.

З наданих позивачем накладних та чеків, вбачається, що в період з 29.11.2017 по 12.12.2017, а також 14.12.2017 понесено витрати на придбання медикаментів та набору імплантів, набуру металоконструкцій для остеосинтезу ключиці.

Копією епікризу та виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджується час перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, а саме в період з 26.11.2017 по 11.12.2017 та з 12.12.2017 по 18.12.2017.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Представник відповідача в поданому відзиві вказує на те, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "CHEVROLET" моделі "AVEO" реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 20.08.2008 належить ОСОБА_3 застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Українська пожежно-страхова компанія", відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1187335.

З копії полісу №АМ/1187335 вбачається, що дійсно цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "CHEVROLET" моделі "AVEO" реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована та на момент ДТП строк дії полісу чинний.

Даний факт не спростовано позивачем.

Відповідно до п. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 23 даного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Отже, у разі настання страхового випадку (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду, в постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17, послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоду не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Однак, з огляду на матеріали справи позивач не звертався до страховика з приводу здійснення відшкодування шкоди, яка завдана внаслідок ДТП його здоров`ю.

З матеріалів справи встановлено, що 26.11.2017 до ЄРДР за № 0000657 внесено відомості за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, а 23.02.2023 року кримінальне провадження закрито, у зв`язку із звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Відповідно до правової позиції ВП ВС викладеної в справі №465/4287/15 від 11.12.2019, Законом №1961-ІV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування. Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі №1961-ІV не передбачено обов`язкового досудового врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування закон не містить.

Велика Палата Верховного Суду вже висновувала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 12 вересня 2018 року у справі № 569/96/17 (пункт 46), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54) та № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 20 березня 2019 року у справі № 486/1459/17 (пункт 54), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц(пункт 63), від 15 травня 2019 року у справах № 750/5785/18, № 570/2739/16-цта № 554/9144/17, від 29 травня 2019 року у справі № 554/10303/17-ц, від 20 листопада 2019 року № 201/12877/16 (пункт 46), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71), від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16-ц (пункт 43), від 19 травня 2020 року у справі № 263/17218/18 (пункт 24).

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Відповідно до ч.1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Велика Палата Верховного Суду (постанова від 14.12.2021 у справі №147/66/17) звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Позивач вимогу про стягнення моральної шкоди обгрунтовує тим, що в наслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження, перебував на лікуванні та через свої емоційні страждання, які переніс він та його родина, зокрема пов`язані з відновленням його психічного стану, звичайного способу життя, через негативний вплив на його здоров`я, та через усі свої страждання, оцінює її в 100 000 грн.

Тобто, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я та перебуванням на лікуванні.

З полісу №АМ/1187335 вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого : за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 200 000 грн, за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн.

А тому, з урахуванням того, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керував відповідач в момент ДТП, що сталося 26.11.2017, застрахована ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія", суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП задоволенню не підлягають, оскільки пред`явлена вимога до неналежного відповідача. А позивачем у судовому засіданні не ставилося питання щодо залучення співвідповідача -страхову компанію до участі в справі.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат понесених на правничу допомогу в сумі 20 000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також і витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК УКраїни, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем до суду надано договір про надання правничої допомоги від 20.12.2023, ордер на надання правничої (правової) допомоги від 26.12.2023 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, витяг з Єдиного реєстру адвокатів України, акт виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги від 20.12.2023.

Оскільки суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, отже судові витрати покладаються на позивача.

За вище наведених обставин, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 259, 263, 265273 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення на його користь 8120 грн 46 коп у відшкодування матеріального збитку, 100 000 грн відшкодування моральної шкоди та 20 000 грн витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податку: НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Т.В. Кавун