Справа № 459/4227/23 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В.
Провадження № 22-ц/811/930/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дітей, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів на дітей

В обґрунтування позову послався на те, що шлюб з відповідачем розірвано 10.02.2022, у сторін у них є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до судового наказу №459/2168/23 від 30.06.2023, виданого Червоноградським міським судом Львівської області, з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 стягуються аліменти в розмірі частини від усіх доходів. З 11.03.2022 та по теперішній час він є мобілізованим та проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , а діти проживають у його батьків за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначив, що відповідач безпідставно отримує аліменти на утримання сина, спільно з яким вона не проживає, які використовує не за цільовим призначенням. Крім цього, зазначив, що з відповідача необхідно стягнути на його користь аліменти на утримання дітей, оскільки такі проживають з ним.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Покликається на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції при прийняті рішення взяв до уваги тільки покази Відповідача, які в більшості є неправдивими, при цьому відповідач не надала суду жодних доказів, що син ОСОБА_5 проживає з нею більшу частину тижня з понеділка до четверга, а з п?ятниці до понеділка син ОСОБА_5 проживає в дідуся і бабусі по АДРЕСА_1 .

Вважає, що суд не врахував при цьому пояснення свідків , дідуся та бабусі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які пояснили, що діти: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають в їх квартирі АДРЕСА_2 . Проживають діти разом з ними з часу як був призваний в ЗСУ їх син, батько дітей, ОСОБА_1 3 11.03.2022 року. Відповідач раз на місяць, брала онука ОСОБА_5 і не більше як на одну ніч, далі онук не хотів бути з нею і повертався до них. Після того як Відповідач, стала отримувати аліменти вона купила сину ОСОБА_4 сезонний одяг, коли забирає дитинку з собою купляє солодощі. Продуктів харчування дитині не купляє. На час перевірки службою у справах дітей Червоноградської міської ради, Відповідач, надала за період отримання аліментів серпня по жовтень 2023 року, чеки на суму 15000 грн., в той час як отримала аліментів на суму 62 703,17 грн. При цьому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2. весь час проживав в батьків Позивача.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4, 5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів син сторін проживає разом як із батьками позивача, так і з матір`ю. Позивач у зв`язку із виконанням свого військового обов`язку має можливість бути вдома лише тричі на рік, під час відпустки, по 10 днів кожна, тому з дітьми фактично не проживає.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що між сторонами 26.07.2008 року було укладено шлюб, який розірвано рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 10.02.2022 року.

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження.

На підставі судового наказу Червоноградського міського суду Львівської області № 459/2168/23 від 30.06.2023 з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 29.06.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем Червоноградського відділу державних виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 05.07.2023 відкрито виконавче провадження.

Відповідно до довідки ТВО командира військової частини НОМЕР_1 № 4581 від 12.07.2023 ОСОБА_1 проходить військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 з 11.03.2022 по теперішній час.

Відповідно до ухвали Червонорадського міського суду Львівської області від 20.09.2023 малолітній ОСОБА_4 у червні 2023 року проживав з матір`ю.

Згідно із актами КП «Червонограджитлокомунсерсіс» № 3051/07 від 07.07.2023 року та № 3910/07 від 30.08.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2., без реєстрації проживають разом із ОСОБА_6 у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29.08.2023 року, у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2. У вищевказаній квартирі умови проживання добрі, у помешканні зроблено сучасний ремонт, водопостачання, електричне опалення. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: відповідні меблі, окреме місце для сну та проведення дозвілля, належні умови для дітей, діти забезпечені сезонним одягом та шкільним приладдям.

Згідно із актом КП «Червонограджитлокомунсерсіс» № 5380/07 від 20.11.2023 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 проживають разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за однією адресою: АДРЕСА_1 . Онуки проживають без реєстрації на момент складання акту.

Відповідно до висновку, складеного посадовими особами відділу у справах дітей Червоноградської міської ради за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 31.10.2023 року, складеного в присутності ОСОБА_2 , одержувач аліментів надав для ознайомлення виписку, чеки, квитанцію для підтвердження цільового використання коштів. Сума витрачених коштів (аліментів) складає 15000 грн на місяць. Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 не проживає, малолітній, на користь якого сплачуються аліменти, фактично проживає з бабусею ОСОБА_7 та дідусем ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно із розрахунком заборгованості по аліментах від 23.02.2024 року ОСОБА_1 при виконанні судового наказу № 459/2168/23, виданого 30.06.2023 Червоноградським міським судом Львівської області, нарахована сума зі сплати аліментів станом на 31.01.2024 в розмірі 121493,98 грн. Заборгованість за боржником зі сплати аліментів становить 15333,09 грн.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок стосуються обох батьків дитини.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч.ч. 2, 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово; фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом; місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна; фізична особа може мати кілька місць проживання (ст. 29 ч.ч. 1, 2, 3, 6 ЦК України).

Крім того, згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої одним із таких способів є припинення правовідношення.

Відповідно до п.п. 17, 22 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

За змістом частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином слід прийти до висновку про те, що у разі, якщо батьки дитини проживають окремо та коли особа, з якої стягуються аліменти, починає проживати разом з дитиною, на яку такі аліменти сплачує, та утримує цю дитину, сплата аліментів іншому з батьків, який, відповідно, починає проживати окремо від дитини, втрачає сенс, адже вказані кошти платник аліментів має можливість безпосередньо витратити саме на утримання дитини.

Сплата в цьому разі аліментів не відповідатиме приписам ст. 181 СК України.

У постанові від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21 Верховний Суд сформулював правову позицію, за змістом якої, зокрема: припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує, у такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача; контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей; неповнолітній син сторін проживає по черзі у квартирі кожного з батьків; позивач не може вважатися таким, що повністю утримує сина; [син] пояснював, що речі купує собі сам (за кошти, що йому перераховує мама) або мама; отже, відсутні підстави для припинення сплати аліментів на дитину.

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням предмета спору в цій справі, однією з обставин, яка підлягає доказуванню, є те, з ким саме з батьків проживають діти - з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Поняття «місце проживання дитини» не може враховуватись формально. Зазвичай, мається на увазі постійне місце проживання дитини, тобто місце проживання з тим з батьків, з яким воно погоджене між батьками або визначене рішенням суду.

Попри наявність даних про проживання дітей сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьками позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , таке проживання за обставинами справи не може бути визнане постійним і в усякому разі таким стійким і тривалим, яке давало б належні і достатні підстави для припинення стягнення з батька на утримання дітей аліментів, визначених судом. Діти проживають тимчасово з бабусею та дідусем, оскільки позивач мобілізований до Збройних Сил України. Позивач не може вважатися таким, що повністю утримує дітей. Сам факт проживання дітей сторін у батьків позивача не спростовують факт утримання відповідачкою своїх дітей.

Порушуючи питання про припинення стягнення аліментів на дитину, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що діти проживають тільки з ним і знаходяться на його утриманні, як і не надав доказів того, що відповідачка використовує аліменти за нецільовим призначенням.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до повторень підстав позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи скаржника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Крім того, в разі зміни обставин, які впливають на право на стягнення аліментів на утримання дитини (дітей) того з батьків, з ким така дитина (діти) проживають (ст. 273 СК України, ч. 4 ст. 273 ЦПК України), особа матиме можливість звернутися до суду з новим позовом про звільнення від обов`язку сплачувати аліменти.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 27 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2024 року.

Головуючий Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.