РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 562/4213/23

Провадження № 22-ц/4815/874/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий: Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, вказуючи, що з 29 липня 2012 року до 25 лютого 2021 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від спільного життя мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. Судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 лютого 2021 року в справі № 562/310/21 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01 лютого 2021 року до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_5 має захворювання - міопатія середнього ступеня обох очей, у зв`язку з чим потребує додаткових витрат, що пов`язані з лікуванням. У 2022-2023 роках додаткові витрати на лікування дочки склали 24031 грн. 65 коп.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь половину вартості понесених додаткових витрат на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12015 (Дванадцять тисяч п`ятнадцять) грн. 83 коп.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 12015 грн. 83 коп.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду обставинам справи, прийнятим за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що єдиним належним та допустимим доказом лікування є або виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (форма №027/о) або Витяг з Реєстру медичних записів. Вважає, що позивач не довела належними та допустимими доказами витрат на лікування дитини.

Вказав, що позивач не зверталася до сімейного лікаря для отримання направлення до офтальмолога, не скористалася можливістю отримати безоплатно медичну допомогу, а з відповідачем лікування не погоджувала.

Зазначає, що довідки лікаря-офтальмолога без номеру, дати, печатки лікаря чи установи. Відсутнє підтвердження оплати за послуги. Діагноз вказано: короткозорість середнього ступеню обох очей. Не визначено рекомендацій для лікування, зокрема необхідність носіння дитиною ортокератологічних лінз. Позивач на свій розсуд придбала такі лінзи за 15000 гривень.

Враховуючи наведене позивачем не надано доказів необхідності купівлі медичних препаратів та лінз. Не підтверджено витрати на курси лікування в приватного лікаря.

Також просив врахувати незадовільне фінансове становище через наявність кредитів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що з 29 липня 2012 року до 25 лютого 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Здолбунівського районного суду від 05.02.2021 року у справі №562/310/21 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно вимог ч.2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Такі висновки та підхід до застосування норм, що регулюють розподіл додаткових витрат між батьками дитини висловлені зокрема у Постанові ВС від 19.04.2023 року у справі 760/10847/20-ц.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 покликалась на те, що дитина ОСОБА_3 має захворювання пов`язане із зором та постійно проходить лікування. У 2022 році понесені витрати у розмірі 5379,70 грн., у 2023 році 18651,95 грн.

На підтвердження витрат позивачкою також надані фіскальні чеки:

від 08.10.2021 на суму 530,60 грн. за придбання Супероптик №30 капсули., Візілотон очні краплі, Ірифрин очні краплі.;

від 19.01.2023 на суму 400,27 грн. за придбання Цикломед кр.оч., Мезанекст кр.оч.;

від 23.08.2023 на суму 572,60 грн. за придбання Цирелакс оч.кр., Супероптик №30 капс.;

від 23.08.2023 на суму 679,08 грн. за придбання ОМК 2 кр. оч., Мезатон кр. оч., Астрія табл.;

від 02.11.2023 на суму 15000,00 грн. за придбання Ортокералогічних лінз.

Крім того наданий заказ у ФОП ОСОБА_6 від 01.10.2022 року на ім`я ОСОБА_3 на виготовлення окулярів на суму 2500,00 грн.

Довідкою лікаря-офтальмолога ОСОБА_7 без дати стверджується, що ОСОБА_3 проходить ортоптичне лікування два рази на рік вартістю дві тисячі гривень 1 курс. Діагноз: прогресуюча короткозорість середнього ступеня обох очей; складний короткозорий астигматизм обох очей (а.с. 35).

Довідкою лікаря-офтальмолога ОСОБА_7 від 08.12.2021 року ОСОБА_3 встановлено діагноз: міопія середнього ступеня обох очей; складний міопічний астигматизм обох очей. Стверджується, що проходить курс плеоптичного лікування №10 два рази на рік. Останній курс з 22.11.2021 по 03.12.2021 р. у сумі дві тисячі гривень. Рекомендації: зоровий режим; постійне носіння окулярів; повноцінне вітамінізоване харчування; (а.с. 36).

Довідкою лікаря-офтальмолога ОСОБА_7 від 04.11.2023 року ОСОБА_3 встановлений діагноз: короткозорість середнього ступеня обох очей; складний короткозорий астигматизм обох очей. Проходила ортоптичне лікування у ортоптичному кабінеті з 04.09.2023 р. по 15.09.2023 р. на суму дві тисячі грн. (а.с. 37).

Довідкою виданою 14.02.2024 року лікарем - офтальмологом КП "Рівненський обласний госпіталь ВВ" Оптика "Волинь" ОСОБА_7 , дитині ОСОБА_3 , 2013 року народження, встановлено діагноз: короткозорість високого ступеня обох очей, складний короткозорий астигматизм обох очей. Дитина проходить ортоптичне лікування два рази на рік. Встановлено гостроту зору та вказано, що на даний час в "лінзах парагон". Проходила ортоптичне лікування:

у 2023 році, з 04.09 по 15.09;

у 2022 році, з 01.06. по 11.06;

у 2021 році, з 22.05 по 07.06 та з 22.11 по 03.12;

у 2020 році, з 28.09. по 09.10.

Довідки всупереч доводам апеляційної скарги містять печатку лікаря-офтальмолога ОСОБА_7 . Доказів, які б спростовували визначений діагноз та необхідність лікування відповідач не надав.

Водночас оцінюючи надані докази колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги, що долучені довідки та квитанції не підтверджують заявлену суму витрат понесених на лікування дитини ОСОБА_3 .

Позивачкою не надано будь-яких договорів про надання медичних послуг, первинних документів таких як чеків, квитанцій, актів, які б підтверджували проходження курсів лікування вартістю 2000 гривень курс.

Також не надано жодних доказів, які б відповідали вимогам належності та допустимості, щодо необхідності придбання вказаних у фіскальних чеках ліків та лінз, оскільки медичні призначення, висновки, історія хвороби відсутні. Записи, що викладені у довільній формі на паперових носіях, які за своїм змістом можливо розцінювати як лікувальні призначення, суд не бере до уваги, оскільки вони не містять відомостей про пацієнта, лікаря та не засвідчені належним чином.

Наданими довідками лікаря офтальмолога підтверджується наявність захворювання у дитини сторін та необхідність його лікування, проте лише у одній з довідок (від 08.12.2021) вказано рекомендацію про постійне носіння окулярів. Відтак матеріали справи дають можливість вважати підтвердженими витрати на виготовлення рекомендованих окулярів, вартість яких становить 2500 гривень.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та стягнути з відповідача половину розміру доведених додаткових витрат понесених позивачкою на лікування дитини, що становитиме 1250 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 23 квітня 2024 рокускасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1250 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Гордійчук Н.М.