Справа № 463/3048/24 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/811/1201/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м.Львів

Справа № 463/3048/24

Провадження № 22-ц/811/1201/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду міста Львова, постановлену у м. Львові 9 квітня 2024 року у складі судді Рудакова Д.І. у справі за скаргою ОСОБА_1 на незаконні дії державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,-

встановив:

4 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на незаконні дії державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Просив визнати незаконними дії державних виконавців щодо стягнення податків з суми за судовим рішенням від 22 липня 2020 року та скасувати постанову про закінчення ВП №64366564 від 22 серпня 2023 року. В обґрунтування скарги посилається на те, що постановою Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2020 року стягнуто з ДП «Львівські авіалінії» на його ( ОСОБА_1 ) користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 341 596 грн. Таке рішення суду вступило в законну силу. Зазначає, що виконавчий лист отримано та зареєстровано для виконання в Залізничному відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Посилається на те, що рішення суду не виконане. Стверджує, що посадові особи ДВС не застосували щодо боржника штрафних санкцій. Зазначає, що 13 липня 2023 року на його (заявника) банківський рахунок перераховано 274 984, 78 грн. Боржником йому недоплачено 66 611,22 грн. Вказує, що 31 серпня 2023 року він отримав постанову про закінчення ВП № 64366564 від 22 серпня 2023 року, де зазначено, що борг в сумі 341 5960 грн. погашений зі сплатами податків за інформацією «боржника», виконавче провадження закінчене, чинність арешту майна боржника припинена. Посилається на ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 27, 42, 45, 47 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначає, що рішення суду не виконане, чим порушено ст. 129-1 Конституції України про обов`язковість виконання судового рішення.Закон України «Про виконавче провадження» не регламентує порядок вирішення питання у разі, якщо скарга не відповідає за своєю формою та змістом вимогам ст. 74 цього Закону.

Ухвалою Личаківського районного суду міста Львова від 9 квітня 2024 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні строку для подачі скарги на незаконні дії державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Ухвалу суду 17 квітня 2024 року оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на її доводи. Вказує, що постановою Львівського апеляційного суду від 13 листопада 2020 року стягнуто з ДП «Львівські авіалінії» на його ( ОСОБА_1 ) користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 341 596 грн. Судове рішення вступило в законну силу. Виконавчий лист було отримано та зареєстровано для виконання в Залізничному відділі державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів). Вказує, що рішення суду не виконане. Посадові особи ДВС жодних штрафних санкцій щодо боржника не застосували, в правоохоронні органи не звертались. Зазначає, що судовим рішенням замінено боржника ДАП «Львівські авіалінії» на ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького. Стверджує, що 13 липня 2023 року на його (заявника) банківський рахунок перераховано 274 984, 78 грн. Вказує, що боржником йому недоплачено 66 611,22 грн. Посилається на те, що 31 серпня 2023 року (дата на штемпелі конверта 28 жовтня 2023 року) він отримав постанову про закінчення ВП № 64366564 від 22 серпня 2023 року, де зазначено, що борг в сумі 341 5960 грн. погашений зі сплатою податків за інформацією «боржника», виконавче провадження закінчене, чинність арешту майна боржника припинена. Посилається на ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 27, 42, 45, 47 Закону України «Про виконавче провадження», Зазначає, що він ( ОСОБА_1 ) ніколи не перебував в штаті правонаступника боржника та не перебуває в штаті боржника. Вважає вирахування податків та обов`язкових платежів безпідставним. Посадові особи боржника та ДВС не надіслали йому розрахунок суми податків та посилання на норми чинного законодавства, що дозволяють стягнення із стягувача податків з суми за судовим рішенням та виконавчого збору.Вказує, що боржник та його правонаступник не надіслали йому (заявнику) підтвердження, кому перераховані суми податків з суми, яку стягувачу повинен сплатити боржник за рішенням суду, та не зазначені особи, кому сплачувались

податки, та чи вони є сторонами виконавчого провадження відповідно до ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Посилається на те, що з нього ( ОСОБА_1 ) незаконно стягнуто кошти під приводом податків, які посадові особи боржника та ДВС повинні були сплатити йому за рішенням суду. Стверджує, що рішення суду не виконане, чим порушено ст. 129-1 Конституції України про обов`язковість виконання судового рішення.Закон України «Про виконавче провадження» не регламентує порядок вирішення питання у разі, якщо скарга не відповідає за своєю формою та змістом вимогам ст. 74 цього Закону. Так, якщо подання позову у будь-якій справі є початковою стадією (етапом), яка завершується прийняттям рішення по суті спору, то питання розгляду скарги у порядку судового контролю, належить до заключної стадії та стосується правовідносин виконання вже ухваленого рішення суду у справі. Якщо у позовному провадженні є етап відкриття провадження у справі, де передбачена можливість відмовити у відкритті провадження, то етап виконання рішення, як заключна стадія цивільного судочинства, такої можливості чи права суду не передбачає; процесуальним законом не передбачено права чи обов`язку суду відкривати провадження за скаргою на дії державного чи приватного виконавця, а відтак і можливості відмовити у відкритті провадження у такій категорії справ чи з процесуальних підстав повернути скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Встановлено, що 4 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на незаконні дії державного виконавця та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Просив визнати незаконними дії державних виконавців щодо стягнення податків з суми за судовим рішенням від 22 липня 2020 року та скасувати постанову про закінчення ВП №64366564 від 22 серпня 2023 року. Крім того, просив поновити строки на подачу скарги. В скарзі не зазначив з яких причин строк пропущений.

Оскаржувана ухвала мотивована наступним.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обовязковими до виконання на всій території України.

Згідно із ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно рішень Верховного Суду строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.

Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно постанови Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19, з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Постановою від 22 серпня 2023 року закінчено виконавче провадження.

У своїй скарзі заявник посилається на те, що вказану постанову він отримав 31 серпня 2023 року.

ОСОБА_1 мав право звернутися зі скаргою протягом 10 днів після отримання постанови, однак звернувся 4 квітня 2024 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 цього Кодексу пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

ОСОБА_1 не обґрунтував поважність причини пропуску строку на звернення до суду зі скаргою.

Згідно із ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Підставою для поновлення строку для подання скарги є пропуск заявником такого строку з поважних причин.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Поважність причин пропущеного строку для подання скарги пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Згідно постанови Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (п. 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03). Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

У постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №320/7888/16-ц вказано, що слід вважати, що сторони повинні дотримуватись строків та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії (у даному випадку - на подання скарги).

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою 4 квітня 2024 року та оскаржує дії державного виконавця, які тривають з 22 серпня 2023 року. Про порушення своїх прав повинен був поцікавитися самостійно, оскільки був обізнаний про наявність відкритого виконавчого провадження. Також він стверджує, що кошти на виконання рішення суду він отримав 13 липня 2023 року, а постанову про закінчення виконавчого провадження - 31 серпня 2023 року. Із скаргою до суду він звернувся 4 квітня 2024 року - поза межами визначеного законом строку.

Згідно із п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 26 грудня 2003 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущених строків для подання скарги до суду та повернення скарги без розгляду, оскільки докази про наявність поважних причин пропуску такого строку не надані.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Оскаржувана ухвала постановлена з додержанням вимог закону, підстави для її скасування не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду міста Львова від 9 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 9 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді