Справа № 214/3928/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 та просить суд стягнути на свою користь з відповідача витрати на професійну допомогу у сумі 15 000,00 грн. в рамках розгляду справи № 214/1666/24, витрати, пов`язані зі збереженням автомобіля у сумі 240,00 грн., вартість евакуації автомобіля у сумі 1 700,00 грн. та стягнути моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн., посилаючись на вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, якого постановою суду від 06.03.2024 у справі № 214/1666/24 визнано винним. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 28 січня 2024 року о 19-40 годині водій ОСОБА_4 допустив зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_5 , завдавши своїми діями механічних пошкоджень транспортному засобу, належному їй, позивачці у справі, що спричинило майнові збитки. Постановою суду від 06.03.2024 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адмін6істративне стягнення. В рамках даної адміністративної справи ОСОБА_5 було визнано потерпілим та 13.02.2024 вона в інтересах водія її транспортного засобу звернулася за правничою допомогою до адвоката. Згідно укладеного договору про надання правничої допомоги та акту прийому-передачі наданих послуг, вартість робіт адвоката становила 15 000,00 грн. Крім того, нею понесені додаткові витрати. пов`язані з ДТП у сумі 240,00и грн.. плата з-а збереження транспортних засобів на спец.майданчику за 2 діб та 1 700,00 грн. плата за евакуатора, яким доставлявся автомобіль з місця ДТП, що підтверджується банківськими квитанціями. До того ж в результаті ДТП вона зазнала моральної шкоди, що виразилося в душевних переживаннях та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням автомобіля, в порушенні звичайного устрою життя, оскільки ремонт потребував значного часу та матеріальних затрат, дана ситуація була для позивача стресовою. Тому просить задовольнити заявлені вимоги.

Ухвалою суду від 03 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 11 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про проведення в режимі відеоконференції судового засідання з розгляду цивільної справи.

Ухвалою суду від 20 червня 2024 року розгляд справи (всіх судових засідань) ухвалено проводити у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів з представником відповідача ОСОБА_3 .

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 на вимогах позову наполягали з підстав, викладених у тексті позовної заяви та відповіді на відзив.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

В обґрунтування відзиву на позов стороною відповідача зазначено, що позивач просить стягнути витрати на правничу допомогу в абсолютно іншій справі, а відповідно до положень ст. 133 ЦПК України стягуються витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом не будь-якої справи, а конкретно в межах тієї справи, де такі витрати були понесені. заявлені до стягнення витрати в сумі 15 000,00и грн.. були понесені при розгляді іншої справи та іншою особою водієм ОСОБА_7 , в свою чергу позивачка навіть не була визнана потерпілою особою в межах провадження при розгляді справи № 214/1666/24 про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача і взагалі жодним чином не брала участі у цій справі. Згідно тексту постанови у справі № 214/1666/24 сторона потерпілого ОСОБА_7 в судове засідання при розгляді справи про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, не з`явилася, причини неявки суд не повідомила. Більш того, ОСОБА_7 відповідно до наданої позивачем квитанції, здійснив виплату н6авіть не АО «Приват юрист», а невідомій особі ОСОБА_8 . Згідно акту прийому-передачі, АО «Приват юрист» надало позивачу послуги в обсязі 15 годин, у тому числі формування доказів, аналіз судової практики в обсязі 5 годин вартістю 5 000,00 грн. та участь адвоката в судових засіданнях в обсязі 10 годин вартістю 10 000,00 грн. Однак у справі № 214/1666/24 було лише одне судове засідання, де відповідач визнав свою вину, у суду були всі необхідні матеріали справи, сформованої працівниками органів правопорядку, при цьому все це було вчинено без участі сторони потерпілої особи. Стосовно доручення від 29.01.2024, то вказаний доказ не є належним, оскільки вказане доручення не є підставою для уповноваження ОСОБА_7 на оплату коштів без видачі нотаріально засвідченої довіреності від позивача на користь повіреної особи, позаяк в такому разі сторони могли зазначити у вказаному дорученні будь-яку дату його видачі. Витрати на евакуацію та плата за послуги стоянки відповідно до ст. 29 Закону України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується страховиком, а у матеріалах справи відсутні докази такого звернення з відповідними вимогами до страховика про відшкодування заявлених витрат. Стосовно моральної шкоди, то позивачка жодного разу не зверталася до відповідача з цією вимогою, при цьому відповідач готовий був відшкодувати водію пошкодженого транспортного засобу, як безпосереднього учасника дорожньо-транспортної пригоди, моральну шкоду в сумі 3 000,00 грн. Тому оскільки позивачка не була учасником ДТП, не зверталась з відповідною вимогою до відповідача в досудовому порядку та не надала доказів заподіяної моральної шкоди, вказана вимога не підлягає задоволенню. Тому просить відмовити у задоволенні вимог.

У відповіді на відзив стороною позивача зазначено, що позивач є власником пошкодженого транспортного засобу, а тому є особою, яка має право на відповідні відшкодування винною особою, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. У зв`язку з тим, що позивачка не мала фізичної можливості у звязку з перебуванням на роботі здійснити оплату послуг адвоката, який супроводжував ведення адміністративної справи, оплату перебування ТЗ на штраф майданчику та послуги евакуатора, вона надала власні кошти ОСОБА_9 для здійснення відповідних проплат, що і було зроблено, тому платником у квитанції вказано саме особу, яка ці проплати робила. При цьому згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ОСОБА_8 наділений відповідним право вчиняти дії від АО «Приват Юрист», а тому сплата коштів на його ім`я є правомірним. Позивач зазначає, що зверталась дов відповідача із вимогою про сплату компенсації витрат на правничу допомогу, однак отримала відмову. Розмір моральної шкоди визначено з урахуванням принципу виваженості, розумності та справедливості, тому наполягає на задоволенні вимог.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 28.01.2024 о 19.40 год. водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Volkswagen CC, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі на регульованому перехресті вул. Миколи Світальського та просп. 200-річчя Кривого Рогу у м. Кривому Розі, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед початком виконання маневру повороту ліворуч не переконався у безпечності виконуваного ним маневру, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, не надав дорогу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Mercedes-Benz Sprinter 316, р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_5 , який в той момент рухався у зустрічному напрямку прямо. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано майнових збитків, а пасажир автомобіля марки Volkswagen CC, р/н НОМЕР_1 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була травмована. Своїми діями водій ОСОБА_4 порушив п.п.2.3 «б», 10.1, 12.3, 16.6 ПДР України.

Постановою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року притягнуто ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 12 копія постанови).

Власником пошкодженого транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316, р/н НОМЕР_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється позивач ОСОБА_1 (а.с. 6 копія свідоцтва).

Стосовно вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

За положеннями частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Пунктом 48 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» встановлено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відтак питання про стягнення судових витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, мало вирішуватися у тій справі, у яких надавалася така правнича допомога. Питання стягнення витрат на правову допомогу, яка надана у іншій справі шляхом подачі окремого позову чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено.

При цьому суд вважає слушними доводи сторони відповідача про відсутність у тексті поданої до суду копії постанови у справі № 214/1666/24 доказів надання правничої допомоги зі сторони потерпілого ОСОБА_5 та укладення договору про надання правничої допомоги № 13/02/24 від 13.02.2024 ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_5 .

А тому вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу у справі № 214/1666/24 задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги про відшкодування витрат зі збереження автомобіля на спец майданчику та евакуацією транспортного засобу.

Так, у розділі III «Порядок здійснення страхового відшкодування на території України» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV міститься стаття 29, відповідно до якої у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення власника пошкодженого транспортного засобу, страховика про настання ДТП та звернення з вимогою про відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плати за послуги стоянки, тобто здійснення всіх дій для встановлення та виплати страхового відшкодування і відповідних виплат,в т.ч. нпа евакуація та плати за стоянки, або відмову у виплаті вказаних витрат, з обґрунтування причин відмови страховика у таких виплатах. Відтак покладення на винну особу відшкодування таких витрат не відповідає зазначеним вимогам закону.

До того ж суд погоджується з доводами сторони відповідача щодо сплати саме ОСОБА_5 вказаних витрат та критично відноситься до наданого в простій письмовій формі доручення про сплату ОСОБА_5 від ОСОБА_1 від її імені в банківських установах необхідних платежів, оскільки вказане доручення не відповідає вимогам глави 68 ЦК України (не підписаний обома сторонами, відсутні істотні умови, не видано довіреність згідно частини 1 статті 1007 ЦК України, тощо).

За таких підстав вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Водночас відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До таких належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд дійшов висновку, що відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснено в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У разі невідповідності цим вимогам, позовна заява залишається без руху.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікована 17.07.1997р.). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.).

Ураховуючи викладене суд вважає необхідним відшкодувати позивачу моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала через пошкодження її майна, у зв`язку з чим, була позбавлена користуватися транспортним засобом, що в свою чергу, вимагало додаткових зусиль для організації життя. Завдану моральну шкоду, з урахуванням обґрунтування в тексті позовної заяви її розміру, суд оцінює у сумі 3 000,00 грн.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування сплаченого при подачі до суду судового збору, сплаченого у сумі 1 211,20 грн. за майнову вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу та 1 211,20 грн. за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди, які з врахування задоволених вимог, підлягають стягненню на його користь з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог у частині відшкодування моральної шкоди, із розрахунку: 3 000,00 грн. (сума шкоди, задоволена судом) * 1 211,20 грн. (сума сплаченого судового збору) / 10 000,00 грн. (сума шкоди, заявлена до стягнення) = 363,36 грн.

Керуючись статтею 1187 ЦК України, статями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, стягнення моральної шкоди частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 3 000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 363 (триста шістдесят три) гривні 36 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача адвокат Трофименко Марина Володимирівна, робоче місце за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Соборності, буд. 35, оф. 3.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник відповідача ОСОБА_3 , робоче місце за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 10 вересня 2024 р.

Суддя А.В. Ткаченко