Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/5099/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання за нею права власності на 4/7 часток в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 60,1 м.кв., житловою - 31,7 м.кв.

Уточнені позовні вимоги мотивовано тим, що «21» грудня 2021 року Позивач уклав з Відповідачами письмовий Попередній договір (надалі Договір), предметом якого є - належні продавцям на праві власності частки в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 - (в подальшому майно). Згідно умов Договору, Відповідачі зобов`язалися в майбутньому передати на оплатній основі Майно, а Позивач зобов`язався в майбутньому прийняти це Майно, до 01.04.2022 року по ціні 500.000,00 гривень. На виконання цього Договору Відповідачі отримали від Позивача авансом повну оплату вартості Майна в сумі 500.000,00 гривень, про що Відповідачі склали відповідну розписку від 21.12.2022 року.

Позивач добросовісно виконав умови цього договору, а саме сплатив повну вартість Майна, вступив у володіння цим Майном, і був готовий до укладення основного, нотаріально посвідченого договору до 01.04.2023 року.

В той же час, Відповідачі передавши позивачу оригінали правовстановлюючих документів на Майно, повиїзжали в кінці грудня 2021 року строком на три місяці на роботу в Угорщину, де їх і застали військове вторгнення Росії в Україну та введення військового стану. На даний час. Відповідачі проживають за межами України, що унеможливлює навіть надання ним третім особам доручення на укладення основного, нотаріально посвідченого договору Майна.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про підтримання уточнених позовних вимог та розгляд справи у її відсутність.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будучи повідомленими про день, час та місце проведення підготовчого засідання належним чином, в підготовче судове засідання не з`явилися.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 подали через канцелярію суду письмові заяви, згідно яких просять суд розглянути справу у їх відсутність, вимоги позивача визнають повністю.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення уточнених позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідачі є співвласниками, по 1/7 частки квартири кожному, двокімнатної квартира АДРЕСА_1 .

Підстава власності: свідоцтво про право власності на житло від 13.08.2002 року виданого в порядку приватизації житла згідно розпорядження Львівської державної залізниці від 13.08.2002 року №102. Право власності зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно Виноградівським бюро технічної інвентаризації 02.04.2003, номер запису 53 в книзі 1, номер Витягу 277282, реєстраційний номер 540959.

Згідно відомостей Технічного паспорту виданого 04.07.2024 року сертифікованим інженером ФОП ОСОБА_7 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 60,1 м.кв., житлова -31,7 м.кв.

Відповідно до довідки виданої сертифікованим інженером ФОП ОСОБА_7 , інвентаризаційна вартість будинку складає - 480.000,00 грн .

«21» грудня 2021 року Позивач уклав з Відповідачами письмовий Попередній договір (надалі Договір), предметом якого є - належні продавцям на праві власності частки в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 - (в подальшому майно).

«21» грудня 2021 року сторонами Договору складений Акт прийому -передачі Майна, що згідно п. 7., п. 10 Договору свідчить про отримання Позивачем у володіння вказане Майно.

Згідно умов Договору, Відповідачі зобов`язалися в майбутньому передати на оплатній основі Майно, а Позивач зобов`язався в майбутньому прийняти це Майно, до 01.04.2022 року по ціні 500.000,00 гривень.

На виконання цього Договору Відповідачі отримали від Позивача авансом повну оплату вартості Майна в сумі 500.000,00 гривень, про що Відповідачі склали відповідну розписку від 21.12.2022 року.

Позивач добросовісно виконав умови цього договору, а саме сплатив повну вартість Майна, вступив у володіння цим Майном, і був готовий до укладення основного, нотаріально посвідченого договору до 01.04.2023 року.

В той же час. Відповідачі передавши позивачу оригінали правовстановлюючих документів на Майно, виїали в кінці грудня 2021 року строком на три місяці на роботу в Угорщину, де їх і застали військове вторгнення Росії в Україну та введення військового стану. На даний час. Відповідачі проживають за межами України, що унеможливлює надання ним третім особам доручення на укладення основного, нотаріально посвідченого договору Майна.

Позивач не може очікувати безкінечно на можливість вчинення Відповідачами нотаріальної дії спрямованої на припинення/перехід прав на нерухоме майно, яке є предметом договору між Позивачем та Відповідачами.

В такому випадку, Позивач отримав право, згідно п. 11 Договору, подати позов до суду про визнання за Позивачем права власності на предмет договору.

Завданнями цивільного судочинства визначено, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною другою статті 2 ЦПК, якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У статті 11 ЦПК вказано, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

У загальних положеннях про зобов`язання передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також наголошено про необхідність виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

У частині першій статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом статей 655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

У частині першій статті 179 ЦК України надано визначення речі як предмета матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Зазначено про їх поділ на нерухомі та рухомі (стаття 181 ЦК України) і що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Також у статті 182 цього Кодексу передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Стаття 190 ЦК України визначає майно особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення від 01 червня 2006 року у справі "Федоренко проти України" (N 25921/02) ЄСПЛ вказав, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства", заява N 44277/98).

В іншій справі "Н.К.М. проти Угорщини" (NKM v. Hungary, скарга N 66529/11) у рішенні від 14 травня 2013 року ЄСПЛ зазначив, що "правомірні очікування" підлягають захисту як власне майно і майнові права.

Вказане свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

В ст. 328 ЦК закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку, або незаконність права власності не випливатиме із закону.

Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі N 911/3594/17).

Також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі N 680/214/16 та від 07 квітня 2020 року у справі N 916/2791/13 зроблено висновок про те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі N 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі N 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі N 569/17272/15-ц, від 02 липня 2019 року у справі N 48/340, від 19 травня 2020 року у справі N 916/1608/18.

Визнання права як універсальний спосіб захисту абсолютних та виключних прав і охоронюваних законом інтересів передбачене у статті 16 ЦК України.

Таким чином, вказаний договір укладено його сторонами з певною економічною метою, якої вони мали досягти внаслідок його виконання, дотримуючись принципу добросовісності, розумності і справедливості, визначеного у статтях 3, 509 ЦК України. І такою метою було отримання Позивачем у власність об`єкта нерухомості (пункти 1.1, 1.2 договору, а сторони договору повинні були діяти у відповідності до цієї мети.

Позивач виплатив Відповідачам повну суму вартості предмета купівлі- продажу, але з незалежних від нього причин не може оформити право власності на нього.

Тобто за вказаним Договором Позивач має право вимагати визнання за ним абсолютного права (власності), за який він сплатив повну вартість та отримав від свого правопопередника володіння купленим як власник. Тобто в даний час він володіє майном, як своїм та має обґрунтовані та законні сподівання на визнання власності на нього з сторони держави та будь якої третьої особи.

За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих позивачем доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України ст. ст. 16, 328, 373, 392, ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на 4/7 часток в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 , загальною площею 60,1 м.кв., житловою - 31,7 м.кв.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко