Справа № 468/982/24
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря Серака Д.В., представника відповідача Миколаївської обласної прокуратури Бєликової К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу № 468/982/24 за позовом ОСОБА_1 до держави в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної Поліції в Миколаївській області та Миколаївської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, завданої органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування та прокуратури.

В тексті позову позивач вказав, що 15.02.2018 року слідчим СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області за місцем його проживання був проведений обшук та того ж дня позивач був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України. 17.02.2018 року слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва застосував до позивача запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 1 000 000 грн. 13.04.2018 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва відносно позивача змінений запобіжний захід на домашній арешт строком на 2 місяці. 20.11.2018 року Баштанським районним судом Миколаївської області розглянуте кримінальне провадження №0000644 по обвинуваченню позивача за ч.2 ст. 309 КК України та позивач визнаний невинуватим та виправданий. 02.04.2019 року Херсонським апеляційним судом вирок суду першої інстанції залишений без змін.

Позивач вказує, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності, затримання, тримання під вартою, незаконного перебування під слідством та судом, незаконного проведення обшуку та обмеження його права пересування, він зазнав моральних страждань.

Оскільки позивач незаконно перебував під слідством та судом з 15.02.2018 року по 02.04.2019 року, тобто 13 місяців та 18 днів, і мінімальна заробітна плата відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з 01.04.2024 року становить 8000 грн, то розмір заподіяної йому моральної шкоди позивач оцінив в 108 800 грн (13 місяців х 8000 грн = 104 000 грн; 18 днів х 8000 грн : 30 днів = 4800 грн), яку він просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь.

Позов надійшов до суду через систему «Електронний суд» 20.05.2024 року (сформований в системі 19.05.2024 року).

23.05.2024 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

06.06.2024 року від відповідача Миколаївської обласної прокуратури через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позов (сформований в системі 05.06.2024 року), в якому відповідач вказав на те, що позивач має довести не тільки протиправність поведінки відповідних органів, а і наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між ними. Також розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

05.06.2024 року від відповідача Головного управління Національної Поліції в Миколаївській області надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки не всі заявлені позивачем протиправні діяння є підставою для відшкодування відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Також позивач не надав доказів дійсного заподіяння йому моральної шкоди, а також доказів незаконного фізичного чи психічного впливу на нього з боку органів досудового розслідування. Крім того відповідач зауважив про необґрунтованість заявленого позивачем розміру відшкодування, відповідач вказав, що відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності має розраховуватись, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за ч.2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» 1600 грн., а не 8000 грн., як вказав в розрахунках позивач.

30.07.2024 року від відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки в даній категорії справ належним відповідачем є саме держава в особі відповідних органів і залучення Державної казначейської служби України не обов`язкове. Також відповідач вказав на необґрунтованість заявленого позивачем розміру відшкодування, оскільки відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності має розраховуватись, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за ч.2 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» 1600 грн. і в розрахунок приймаються повні календарні місяці періоду притягнення позивача до кримінальної відповідальності, що становить 13 місяців.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримання позову.

В судовому засіданні представник відповідача Миколаївської обласної прокуратури підтримав викладені у відзиві вказаного відповідача аргументи.

Інші сторони не забезпечили участь своїх представників, про час та місце судового розгляду повідомлялись вчасно та належним чином.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

При цьому, відповідно до ч.2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

За такого, вирішивши ухвалою про відкриття провадження у справі про розгляд справи в спрощеному провадженні з повідомленням сторін, суд визнав явку сторін до суду не обов`язковою.

Крім того, відповідно до постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

При цьому відповідачі скористалися правом подання до суду відзиву та наданих сторонами матеріалів достатньо для розгляду справи, натомість розумність строків розгляду справи судом відповідно до ст. 2 ЦПК України є основною засадою (принципом) цивільного судочинства.

З огляду на вказане вище, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності учасників, які не з`явилися.

Вислухавши пояснення представника відповідача Миколаївської обласної прокуратури, дослідивши наявні у справі матеріали (копію вироку Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.11.2018 року по справі №487/1941/18; копію ухвали Херсонського апеляційного суду від 02.04.2019 року по справі №487/1941/18; копію витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню №0000644; копію ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 18.01.2018 року по справі №487/4157/17; копію протоколу обшуку від 15.02.2018 року; копію протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 15.02.2018 року; копію ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 17.02.2018 року по справі №487/821/18; копії обвинувальних актів по обвинуваченню ОСОБА_1 ; копію ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва від 13.04.2018 року по справі №487/1941/18; копію повідомлення Баштанського районного суду Миколаївської області від 27.11.2023 року), суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 15.02.2018 року позивач був затриманий слідчим за підозрою у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України.

17.02.2018 року ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва відносно позивача був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

13.04.2018 року ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва позивачу був змінений запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із зобов`язанням носити електронний засіб контролю до 11.06.2018 року.

20.11.2018 року вироком Баштанського районного суду Миколаївської області позивач був визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправданий.

02.04.2019 року ухвалою Херсонського апеляційного суду вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 20.11.2018 року залишений без змін.

Відповідно до ст. 1167, 1176 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1, п. 1 ч. 1 ст. 2, ст. 3, ч. 5, 6 ст. 4, ч 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): моральна шкода. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури і суду був незаконно затриманий за підозрою у вчиненні злочину та обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а в подальшому у вигляді домашнього арешту, незаконно пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, а в результаті позивач був виправданий судом, що свідчить про те, що позивачу дійсно була заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких він зазнав внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури, незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань через ізоляцію від суспільства в період перебування під вартою, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних та звичних життєвих зв`язків в період тримання під домашнім арештом, необхідності захищатись від необґрунтованих обвинувачень та вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло у зв`язку із постановленням щодо нього виправдувального вироку.

Що стосується вимог про відшкодування за рахунок держави моральної шкоди за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та незаконне застосування щодо нього запобіжних заходів, то суд прийшов до висновку, що обставини даної справи дають підстави для стягнення моральної шкоди за дані дії органів досудового розслідування, прокуратури та суду по відношенню до позивача.

При цьому суд також враховує, що і ч.1 ст. 1176 ЦК України, і п.1 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачають можливість відшкодування моральної шкоди, завданої такими діями, крім того ч.1 ст. 1176 ЦК України передбачає, що незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та незаконне застосування запобіжного заходу є самостійними (на рівні з іншими переліченими в ч.1 ст. 1176 ЦК України діями, в тому числі і в межах справ про адміністративні правопорушення), не пов`язаними одне з одним підставами для відшкодування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з постановою Верховного Суду від 19.04.2023 року по справі №757/50854/21-ц у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Отже законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Також суд вважає очевидним той факт, що застосування до особи запобіжних заходів (в даному випадку тримання особи під вартою та цілодобового домашнього арешту) за обсягом спричинених моральних страждань є не тотожним та є значно більш негативним та таким, що спричиняє більш тяжкі наслідки, порівняно з перебуванням особи під слідством та судом (притягненням особи до кримінальної відповідальності).

За такого, з врахуванням викладених вище висновків та ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» суд вважає, що шкода, завдана позивачу незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності, та шкода, завдана незаконним триманням позивача під вартою та під домашнім арештом, підлягають самостійному обрахунку та відшкодуванню та суд вважає, що моральну шкоду за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності слід розраховувати, виходячи з розміру однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць, а за незаконне тримання позивача під домашнім арештом з розміру двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць тримання під домашнім арештом, а за незаконне тримання позивача під вартою - з розміру трьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць тримання під домашнім арештом.

Крім того, ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розрахунковим періодом для визначення відповідної моральної шкоди є календарний місяць.

В даному випадку позивач під вартою перебував два місяці, під домашнім арештом два місяці, а в подальшому притягувався до кримінальної відповідальності без будь-яких запобіжних заходів дев`ять місяців.

При цьому, суд не погоджується з позицією позивача, що для розрахунку заподіяної йому моральної шкоди слід застосовувати мінімальну заробітну плату в розмірі 8000 грн.

Відповідно до п. 8 ч.1 ст. 40 Бюджетного кодексу розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України.

Дійсно відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено у 2024 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 квітня 8000 гривень.

Проте ця ж норма закону вказує, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, визначений на рівні 1600 гривень.

За такого положення відповідного закону про Державний бюджет України прямо вказують на те, що для цілей розрахунку розміру моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та прокуратури, яка підлягає стягненню на підставі рішення суду, має застосовуватись розмір мінімальної заробітної плати в сумі 1600 грн. і відповідно до описаних вище принципів розрахунку з Державного бюджету на користь позивача слід стягнути:

-за 2 місяці незаконного перебування під вартою 9600 грн. (2 місяці х 3 розрахункові величини мінімальної заробітної плати х 1600 грн.);

-за 2 місяці незаконного перебування під домашнім арештом 6400 грн. (2 місяці х 2 розрахункові величини мінімальної заробітної плати х 1600 грн.);

-за 9 місяців незаконного притягнення до кримінальної відповідальності 14 400 грн. (9 місяців х 1 розрахункову величину мінімальної заробітної плати х 1600 грн.).

А загалом з Державного бюджету на користь позивача в рахунок відшкодування у відповідності до ч.1 ст. 1176 ЦК України моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду належить стягнути 30 400 грн. (9600 грн. + 6400 грн. + 14 400 грн.), така моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування та прокуратури, в сумі 30 400 (тридцять тисяч чотириста) гривень.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в більшому розмірі відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідачі: Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6 м. Київ, ідентифікаційний код 37567646);

Головне управління Національної Поліції в Миколаївській області (вул. Декабристів, 5 м. Миколаїв Миколаївської області (вул. Бастіонна, 6 м. Київ, ідентифікаційний код 40108735);

Миколаївська обласна прокуратура (вул. Спаська, 28 м. Миколаїв Миколаївської області, ідентифікаційний код 02910048).

Повне судове рішення складене 10.09.2024 року.

суддя: