ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 2-6257/11

провадження № 61-11920св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (правонаступник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» на постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Свистунової О. В., Пищиди М. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2011 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 2 280 213,91 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «УкрСиббанк» посилалося на те, що 30 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АІКБ «УкрСиббанк»), яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 300 000,00 дол. США, що еквівалентно 1 515 000,00 грн за курсом Національного банку України на день укладання договору, зі сплатою 13 % річних строком до 29 травня 2018 року.

Того ж дня між банком і ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 0/П, за умовами якого ОСОБА_2 поручився за виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором.

ОСОБА_1 належним чином зобов`язань за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 06 червня 2011 року у неї виникла кредитна заборгованість у розмірі 285 974,03 дол. США, що еквівалентно 2 280 213,91 грн, з яких: 270 355,37 дол. США, що еквівалентно 2 155 678,54 грн, - заборгованість за кредитом; 14 199,55 дол. США, що еквівалентно 113 220,11 грн, - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 021,37 дол. США, що еквівалентно 8 143,90 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 397,74 дол. США, що еквівалентно 3 171,36 грн, - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

У зв`язку з цим банк просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

У лютому 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до суду клопотання про заміну сторони у справі, у якому просило суд замінити банк на нового кредитора у зобов`язанні Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -ПАТ «Дельта Банк»).

Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська заочним рішенням від 19 грудня 2012 року позов ПАТ «Дельта Банк» задовольнив. Солідарно стягнув з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2007 року № 0 в розмірі 285 974,03 дол. США, що еквівалентно 2 280 213,91 грн, з яких: 270 355,37 дол. США, що еквівалентно 2 155 678,54 грн, - заборгованість за кредитом; 14 199,55 дол. США, що еквівалентно 113 220,11 грн, - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 021,37 дол. США, що за еквівалентно 8 143,90 грн, - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 397,74 дол. США, що еквівалентно 3 171,36 грн, - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що правонаступником усіх прав ПАТ «УкрСиббанк» є ПАТ «Дельта Банк», а тому його залучено до участі у справі позивачем.

ОСОБА_1 порушила строки повернення заборгованості за кредитним договором та строки сплати відсотків, що підтверджується розрахунками, а тому зазначена банком заборгованість підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

13 липня 2020 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року.

Ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2021 року до участі у справі залучено правонаступника ПАТ «Дельта Банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (далі - ТОВ «ФК «Інвент»).

Дніпровський апеляційний суд постановою від 21 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «ФК «Інвент».

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2007 року № 0 у розмірі 285 974,03 дол. США, проте згідно з наданими довідками-розрахунками заборгованість ОСОБА_1 за цим кредитним договором становить 0,00 дол. США, тоді як заборгованість, про стягнення якої просить банк, виникла за кредитним договором від 26 листопада 2009 року № 2. Оскільки матеріали справи не містять кредитного договору від 26 листопада 2009 року № 2, то суд не має можливості встановити дійсність обставин щодо нарахування заборгованості.

Верховний Суд постановою від 12 квітня 2022 року касаційну скаргу ТОВ «ФК «Інвент» задовольнив частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року скасував, справу передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення Верховний Суд мотивував тим, що перегляд заочного рішення - це персоніфіковане право кожного відповідача, і кожен відповідач, який мав намір оскаржити рішення суду, зобов`язаний здійснити цю процедуру. Оскільки із заявою про перегляд заочного рішення зверталася лише ОСОБА_1 , то апеляційний суд, скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , вийшов за межі своїх повноважень та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Дніпровський апеляційний суд постановою від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_1 скасував та в цій частині ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «ФК «Інвент» до ОСОБА_1 відмовив.

Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 0, наявність якої не довів, оскільки з матеріалів справи відомо, що нарахована банком заборгованість стосується кредитного договору № 2, щодо якого банк позов не подавав. З огляду на це суд позбавлений можливості встановити дійсність обставин щодо нарахування заборгованості без дослідження умов кредитного договору від 26 листопада 2009 року № 2; оскільки позивач не надав суду будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості немає.

ОСОБА_2 не подавав заяви про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року, тому за висновком апеляційного суду, рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , не переглядалося.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У листопаді 2022 року ТОВ «ФК «Інвент» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року та залишити в силі заочне рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Підставою касаційного оскарження вказувало те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16, від 23 січня 2018 року у справі № 911/4151/16, від 30 січня 2018 року у справі № 910/5918/16, від 14 лютого 2018 року у справі № 910/33054/15, від 03 квітня 2018 року у справі № 921/255/16-г/7, від 23 квітня 2018 року у справі № 916/3188/16, від 29 травня 2018 року у справі № 904/10429/14, від 07 червня 2018 року у справі № 910/17797/17, від 11 червня 2018 року у справі № 922/2716/17.

Касаційна скарга ТОВ «ФК «Інвент» мотивована тим, що апеляційний суд при новому розгляді справи не врахував указівок Верховного Суду щодо необхідності перевірки дотримання відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. ОСОБА_1 була обізнана про розгляд справи судом першої інстанції, вчиняла процесуальні дії в справі, тому її аргументи на те, що про заочне рішення суду першої інстанції вона дізналася лише в 2020 році, не відповідають дійсності.

У лютому 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, просила відмовити в її задоволенні. При цьому зазначила, що позивач не надав належних доказів на підтвердження наявності у відповідачів заборгованості за кредитним договором, а подання заяви про перегляд заочного рішення лише в 2020 році пов`язане з тим, що суд першої інстанції не виконав вимоги процесуального закону щодо повідомлення учасників процесу про ухвалене ним рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

10 травня 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 23 квітня 2024 року суддею-доповідачем визначено Зайцева А. Ю.

Фактичні обставини справи

30 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, за умовами якого позичальниця отримала кредит у розмірі 300 000,00 дол. США, що еквівалентно 1 515 000,00 грн за курсом Національного банку України на день укладання договору, зі сплатою 13 % річних строком до 29 травня 2018 року.

Згідно з додатком № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісяця, не пізніше визначеного числа протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів за користування кредитними коштами згідно з пунктом 1.3.5 кредитного договору відбувається з 01 до 10 (включно) числа кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані проценти.

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 0/п, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

Пунктом 2.1 договору поруки визначено, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Під «згодою поручителя» сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом поставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими змінами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

11 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 0, за умовами якої сторони погодили зазначений договір у новій редакції, а саме: договір про надання споживчого кредиту № 1 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення); погашення суми кредиту та сплата процентів здійснюється шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 4 265,00 дол. США в день сплати ануїтетних платежів.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за зобов`язанням, яке виникло на підставі кредитного договору від 30 травня 2007 року № 0. Згідно з довідками-розрахунками заборгованості за кредитом, за процентами за користування кредитом та з комісії ОСОБА_1 станом на 06 червня 2011 року за кредитним договором від 30 травня 2007 року № 0 має заборгованість у розмірі 0,00 дол. США.

Згідно з довідками-розрахунками заборгованості за кредитом, за процентами за користування кредитом та з комісії ОСОБА_1 станом на 06 червня 2011 року за кредитним договором від 11 липня 2007 року № 1 має заборгованість у розмірі 0,00 дол. США.

Відповідно до довідок-розрахунків заборгованості за кредитом, за процентами за користування кредитом та з комісії ОСОБА_1 станом на 06 червня 2011 року за кредитним договором від 26 листопада 2009 року № 2 має заборгованість у розмірі 285 974,03 дол. США, що еквівалентно 2 280 213,91 грн, з яких: 270 355,37 дол. США, що еквівалентно 2 155 678,54 грн, - заборгованість за кредитом; 14 199,55 дол. США, що еквівалентно 113 220,11 грн, - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 021,37 дол. США, що за еквівалентно 8 143,90 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом; 397,74 дол. США, що еквівалентно 3 171,36 грн, - пеня за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

У пункті 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України визначено, що судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 294 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення заочного рішення суду апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до статті 284 ЦПК України в редакції, чинній на час подання заяви про перегляд заочного рішення Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У касаційній скарзі ТОВ «ФК «Інвент» посилається на те, що відповідачкою не проявляла будь-якого інтересу до судового провадження, учасником якого вона є, протягом 8 років; відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення та, відповідно, неможливість перегляду заочного рішення за такою заявою. Інших доводів щодо суті спору касаційна скарга ТОВ «ФК «Інвент» не містить.

У цій справі 19 грудня 2012 року Бабушкінський районний суд міста Дніпропетровська ухвалив заочне рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 285 974,03 дол. США.

Матеріали справи не місять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про судове засідання, призначене на 19 грудня 2012 року, а також отримання нею копії заочного рішення суду першої інстанції до 07 липня 2020 року.

07 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про видачу копії заочного рішення, яку мотивувала тим, що не отримувала копії цього рішення, а також тим, що про його наявність вона дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень.

13 липня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення з клопотання про поновлення строку на її подання, яка ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 28 жовтня 2020 року залишена без задоволення.

Відповідно до частини четвертої статті 287 ЦПК України (в редакції, чинній на час постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення) у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

05 листопада 2020 рокуОСОБА_1 оскаржила заочне рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Установивши, що ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у визначений законом строк з моменту постановлення ухвали суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про можливість перегляду заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року за такою апеляційною скаргою.

При цьому до повноважень апеляційного суду при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження не входить перевірка дотримання заявником строку на звернення до місцевого суду із заявою про перегляд заочного рішення.

Постанова Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року прийнята за результатами нового розгляду справи апеляційним судом після скасування Верховним Судом постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 вересня 2021 року.

В оскарженій постанові суд апеляційної інстанції взяв до уваги висновки суду касаційної інстанції, викладені в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року, та здійснив перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року в апеляційному порядку в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 .

Інших доводів щодо незаконності та/або необґрунтованості постанови апеляційного суду касаційна скарга не містить.

Ураховуючи конкретні обставини цієї справи, встановлені апеляційним судом, оскаржувана постанова не суперечать правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Оскаржувана постанова відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов