ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

м. Харків

справа № 645/7728/20

провадження № 22-ц/818/1477/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Люшні А.І., Пилипчук Н.П.,

за участі секретаря : Тітченко О.В.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1

дії особи якої оскаржуються - дії/бездіяльність органу примусового виконання Немишлянського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року у складі судді Шарка О.П.,-

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою про зобов`язання Немишлянську державну виконавчу службу у м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції скасувати усі постанови по ВП № 65997097, складені після відкриття апеляційного провадження у справі № 645/7728/20, а саме з 10.09.2021 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що 20 квітня 2021 року по справі №645/7728/20 суддею Фрунзенського районного суду м. Харків Шарко О.П. було винесено заочне рішення про поділ майна подружжя. У липні 2021року йому стало відомо про дане рішення та було подано заяву про перегляд заочного рішення, але заява була залишена без задоволення, тому звернувся до Харківського апеляційного суду. Ухвалою від 10.09.2021року було відкрито апеляційне провадження, яке слухається до цього часу. З часу винесення заочного рішення у Немишлянському відділі державної виконавчої служби у м. Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції відкрито виконавче провадження. 07.12.2021року заявник повідомив державного виконавця Колісник Діану про подачу ним апеляції на заочне рішення та відкриття апеляційного провадження. Виконавець запропонувала йому надати копію цієї ухвали та повідомив що вона може ознайомитися з нею в Єдиному державному реєстрі судових рішень. 08.02.2022 року, без будь яких пояснень на питання поставлені в Заяві йому було надано відписку. Та в супереч вимог закону « Про виконавче провадження» виконавцем не було зупинено виконавче провадження, а натомість було винесено постанову про арешт коштів та розшук майна боржника від 16.02.2022, про яку йому стало відомо лише в серпні 2022 року. 23.05.2023 заявник повторно звернувся до державного виконавця на що 31.05.2023 отримав незрозумілу та не мотивовану відповідь. І лише після його звернення зі скаргою на дії виконавця Колісник Діани на ім`я начальника виконавчої служби було видано постанову про зупинення виконавчих дій від 20.06.2023. При цьому незаконні постанови про арешт майна не скасовані. Тому 31.07.2023 ним було направлено повторний запит з проханням роз`яснити та скасувати арешти, які були накладені безпідставно. На що, він отримав відповідь від 22.08.2023 від 17.08.2023року № 52415 про відсутність підстав для зняття арешту. Оскільки державним виконавцем було грубо порушено вимоги ст. 38 закону України « Про виконавче провадження», а саме виконавче провадження не було зупинено після відкриття апеляційного провадження з оскарження виконавчого документу. Тому усі постанови винесені державним виконавцем після відкриття апеляційного провадження у справі № 645/7728/20, тобто з 10.09.2021 підлягають скасуванню.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що скарга ОСОБА_1 необґрунтована, а доводи на які він посилається не впливають на правомірність винесених постанов.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, як постановлену з порушенням норм процесуального права та задовольнити скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд неповно встановив обставини у справі, не надав належної оцінки доказам що міститься в матеріалах справи та дійшов до незаконного та необґрунтованого висновку про законність дій державного виконавця.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи у грудні 2020 року ОСОБА_3 завернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Поділено майно, яке являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. Визнано за ОСОБА_3 право власності на частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 30,2 кв.м, житловою площею 16,8 кв.м, частини гаражного боксу № НОМЕР_1 , площею 32,8 кв.м, з льохом та оглядовою ямою в літ. «Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; на частини автомобіля «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_2 , 1995 року випуску, № кузова НОМЕР_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати у розмірі 11529 грн. 95 коп.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діяла в інтересах ОСОБА_1 задоволено.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за позивачкою право власності на однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 30,2 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Додатковою постановою цього ж суду від 07 травня 2024 року доповнено резолютивну частину постанови Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року наступним абзацом: «В порядку поділу спільного майна подружжя у власність ОСОБА_1 виділити гаражний бокс № НОМЕР_1 , площею 32,8 кв.м., з льохом та оглядовою ямою в літ. «Д-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та автомобіль ВАЗ 21099, 1995 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ».

Питання про перерозподіл судових витрат судом апеляційної інстанції вирішено не було.

Згідно даних копії дослідженого в суді першої та апеляційної інстанції виконавчого провадження, на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 65997097. з примусового виконання виконавчого листа № 645/7728/20 від 01.06.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судових витрат у розмірі 11529 грн. 95 коп.

Керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про Виконавче провадження», 19.07.2021 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої надіслано боржнику до виконання стягувану до відома.

Державним виконавцем 16 лютого 2022 року винесено: постанову про стягнення виконавчого збору, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанову про розшук майна боржника, також, відповідно до вимог ст. 56 Закону України Про. Виконавче провадження, державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, копії яких направлено до банківської установи та сторонам виконавчого провадження.

23.05.2023 року на адресу відділу надійшло звернення боржника про зняття арештів та зупинення виконавчого провадження. За результатами розгляду зазначеного звернення, державним виконавцем надано відповідь.

09.06.2023 року на адресу відділу надійшла скарга боржника про зупинення виконаного провадження. За результатами розгляду зазначеного звернення, державним виконавцем надано відповідь, винесено постанову від 20.06.2023 про зупинення вчинення виконавчих дій згідно із ч. 1, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

20.06.2023 року на адресу відділу надійшла скарга боржника про зняття арешту. За результатами розгляду зазначеного звернення, державним виконавцем надано відповідь

Роз`яснено боржнику про те, що він має право звернутися до Немишлянського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що 07.12. 2021 року ним було повідомлено державного виконавця про подання ним апеляційної скарги на заочне рішення, що примусово виконувалось державним виконавцем та відкриття апеляційним судом провадження у справі.

Проте, надана суду копія виконавчого провадження № 65997097 зазначеної заяви не містить.

Надана ОСОБА_1 копія заяви датована 07.12.2021 та не містить жодного підтвердження її подання та реєстрацію виконавчою службою у встановленому законом порядку (т. 2 а.с. 6).

Натомість матеріали виконавчого провадження містять скаргу боржника від 09.06.2023 року направлену на адресу відділу про зупинення виконаного провадження за результатами розгляду якої, державним виконавцем надано відповідь про винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій згідно із ч. 1, ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення скарги у зв`язку з недоведеністю та необгрунтованістю і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 09 вересня 2024 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

А.І. Люшня