Провадження № 2/127/2804/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Дернової В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості у розмірі 40723,85 грн., з яких: 5298,29 грн. заборгованість по тілу кредиту, 35425,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 8 червня 2021 року, а також судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі Договору про відступлення прав вимоги № 13122023/1 від 13.12.2023 року є новим кредитором за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 8 червня 2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 , за яким у ОСОБА_2 виникла заборгованість.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.06.2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із позовною заявою з додатками було надіслано відповідачу ОСОБА_2 на адресу реєстрації, які вона отримала 09.08.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 511, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін до суду подано не було.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому з огляду на зазначені вище обставини суд звертає увагу на такі висновки Верховного Суду.

Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

8 червня 2021 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 (далі Договір), відповідно до якого ОСОБА_2 було надано кредитні кошти в сумі 6500 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 4,9% за кожні 7 днів користування на 38 періодів по 7 днів, а саме строком з 08.06.2021 року до 01.03.2022 року (а.с. 4).

Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 6 500,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 8 червня 2021 року (а.с. 9).

Відповідно до п. 1.6 Договору, за користування кредитними коштами Позичальник сплачує кредитору плату в розмірі 4,9% від суми наданого кредиту за кожні 7 днів користування; процентна ставка є фіксованою та не змінюється протягом усього строку користування Кредитом.

Строк користування кредитом з 08.06.2021 року до 01.03.2022 року становив 266 днів (38 періодів по 7 днів).

Проценти за користування кредитом становлять 0,7% на день (4,9%/7 днів).

Щодо суми заборгованості.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість відповідача ОСОБА_2 за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 8 червня 2021 року з червня 2021 року до травня 2024 року включно становить 40723,85 грн., з яких: 5298,29 грн. заборгованість по тілу кредиту, 35425,56 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 12).

Щодо тіла кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_2 лише частково сплачувалася заборгованість по тілу кредиту, а тому стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 5298,29 грн.

Щодо процентів за користування кредитом.

Як вбачається з п. 1.5. Договору, кредитні кошти надавалися строком з 08.06.2021 року до 01.03.2022 року.

Однак, проценти за користування кредитом були нараховані за період з червня 2021 року до травня 2024 року включно, тобто за період як в межах строку кредитування, так після закінчення такого строку.

У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Крім того, у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем ОСОБА_1 не заявлялися, однак останній не позбавлений можливості скористатися таким правом у майбутньому.

Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Таким чином, проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами підлягають стягненню у розмірі 12 103 грн. (6500 грн. * 0,7% на день*266 днів).

Щодо правонаступництва.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків; у цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

05.09.2022 року між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредити готівкою» був укладений Договір факторингу № 1-09Ф, згідно умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило ТОВ «Кредити готівкою» право вимоги за договорами кредиту, у тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 08.06.2021 року, укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ОСОБА_2 (а.с. 13-17).

12.12.2023 року між ТОВ «Кредити Готівкою» та ТОВ Фінансова компанія «Гефест» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 12122023, відповідно до якого ТОВ «Кредити Готівкою» відступило ТОВ Фінансова компанія «Гефест» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 08.06.2021 року, укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ОСОБА_2 (а.с. 20-23).

13.12.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» був укладений Договір про відступлення прав вимоги № 13122023/1, згідно умов якого ТОВ «Фінансова компанція «Гефест» відступило ОСОБА_1 право вимоги за договорами кредиту, у тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 08.06.2021 року, укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ОСОБА_2 (а.с. 24-26).

Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 08.06.2021 року як за договором факторингу, так і за обома договорами відступлення права вимоги, однак неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора; тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц.

Отже, внаслідок укладення вищевказаних договорів відбулася зміна кредитора, а саме позивач ОСОБА_1 набув статусу нового кредитора.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 8 червня 2021 року в сумі 17 401,29 грн., з яких: 5298,29 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12 103 грн. - заборгованість по відсоткам.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 517,18 грн. судового збору (пропорційно задоволеним вимогам, оскільки позов задоволений на 42,7%), оскільки позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 279, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 512, 514, 516, 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 1048, 1049, 1054, 1055, 1077 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01470 від 8 червня 2021 року в сумі17 401,29 грн., з яких: 5298,29 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 12 103 грн. - заборгованість по відсоткам.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 517,18 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2

Суддя