ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7969/24 Справа № 203/3867/22 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Максюти Ж.І.

за участю секретаря Сахарова Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,

- за апеляційною скаргою Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради,

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

02.10.2022 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення, в якому позивачка просила, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог та уточненої позовної заяви:

- визнати дії посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР під час винесення висновку від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасували реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що вчинені самоправно, з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством,

- визнати незаконним та нечинним висновок Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасували реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 532 від 21 травня 2019 року «Про надання квартири АДРЕСА_2 » недійсним і нечинним,

- визнати недійсним ордер від 07 червня 2019 року про право проживання у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_2 із сім`єю у складі трьох осіб, в тому числі дружини ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 ,

- скасувати реєстрацію ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у квартирі АДРЕСА_2 ,

- виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 ,

- зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не чинити (усунути) перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаного житла з забезпеченням безперешкодного доступу та передати ключі від вхідних дверей квартири.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення та вселення задоволено частково.

Визнано недійсним ордер, виданий виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 07 червня 2019 року № на жиле приміщення у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_2 на сім`ю із трьох осіб, у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дружини), ОСОБА_4 (доньки).

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , виселено з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення.

Вселено ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_2 .

Усунуто ОСОБА_1 перешкоду в користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей цієї квартири.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу з виконавчого комітету Дніпровської міської ради в розмірі 13214, 29 грн., з ОСОБА_2 в розмірі 13214,29 грн., з ОСОБА_3 , в розмірі 6607,14 грн., з ОСОБА_4 в розмірі 6607,14 грн., а всього 39642,86 грн. (тридцять дев`ять тисяч шістсот сорок дві гривні 86 коп.).

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, що надійшла від ОСОБА_3 ставиться вимога про скасування рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що у позивачки Ордер на спірну квартиру відсутній, що спростовує наявність підстав для укладення Договору найму житлового приміщення від 20.09.2018 року та відповідно підстав для вселення в квартиру позивачки.

Позивачка з 1996 року проживала за адресою: АДРЕСА_3 , а тому вона не має жодних прав на спірну квартиру.

Крім того, в родини Розгон не має іншого житла для забезпечення малолітньої дитини, як правильно зазначав Орган опіки та піклування.

В апеляційній скарзі, що надійшла від Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради ставиться вимога про скасування рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що на запит підприємство «Жилсервіс-2» відповіло, що в нього не залишилось ордеру позивачки на житлове приміщення, а отже не має й підстав для укладання з нею Договору найму житлового приміщення від 20.09.2018 року.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно позбавив житла малолітнього ОСОБА_5 , що відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» є підставою для скасування такого рішення.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Кияненко Д.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено ОСОБА_1 законно вселилась у спірну квартиру в 2015 році, іншого житла не має, що підтверджено судовими рішеннями. Договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_3 було укладено ще 27.02.2003 року тобто за 12 років до того, як позивачка вселилась у спірну квартиру.

23.03.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули у власність приміщення 122 в буд. АДРЕСА_4 , де всі відповідачі були зареєстровані до 07.06.2019 року, а тому повернення їз до цього житла не буде порушувати права малолітньої дитини на житло.

У відповіді на відзив ОСОБА_3 зазначила, що норма жилої площі на одну людину встановлена на рівні 13, 65 кв.м., а тому їх житло загальною площею 21, 7 кв.м. не може вважати таким, що забезпечить родину з чотирьох чоловік.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради Шевченко Г.В. доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_2 адвокат Колошин В.П. апеляційні скарги підтримав. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник ОСОБА_1 , адвокат Кияненко Д.О., проти задоволення апеляційних скарг заперечувала. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від представника Дніпровської міської ради та виконавчого комітету Дніпровської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність (т.6 а.с.43-44).

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (т.6 5-21, 26-28, 30-32), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Квартира АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра, належачи до державного житлового фонду місцевих рад.

За даними довідки Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 04 липня 2018 року обмінний ордер на зазначену вище квартиру на підприємстві не зберігся (т.1 а.с.29-зворот).

З розпорядження ЖЕО виконкому Кіровської районної ради народних депутатів №219ж від 24 вересня 1986 року випливає, що відповідно до рішення виконкому Кіровської районної ради народних депутатів № 621 від 22.05.1981 року та в зв`язку зі смертю основного квартиронаймача ОСОБА_6 , який доводився батьком ОСОБА_1 , за заявою останньої особовий рахунок квартири було переоформлено на ім`я ОСОБА_1 у складі сім`ї: ОСОБА_1 основний квартиронаймач, ОСОБА_7 син (т.1 а.с.34-зворот, 22-23, т.2 а.с.148, 149т.2 а.с.162-зворот).

10 вересня 1996 року ОСОБА_1 знято з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

01 серпня 2000 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням освіти обласної державної адміністрації згідно з розпорядженням № 32, зареєстрованого Дніпропетровським інвентарбюро в реєстровій книзі № 450п за реєстровим № 669-243, набула право власності на квартиру АДРЕСА_5 .

27 лютого 2003 року державний нотаріус Шостої державної нотаріальної контори І.Черненко з вчиненням запису в реєстрі № 2-487 посвідчила укладений позивачем договір дарування, за яким квартира АДРЕСА_5 передана нею у дар ОСОБА_8 , про що 02 листопада 2021 року внесені відомості державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР Одринською О.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна (т.2 а.с. 163, т. 3а.с.87).

За даними довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 5/5-176 від 19 вересня 2019 року позивач з 10 вересня 1996 року по 13 січня 2005 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ; з 20 червня 2005 року по 15 травня 2018 року за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.215).

В ході судового розгляду позивач, приймаючи участь в судовому засіданні особисто, пояснила, що в 1996 році вона вимушено залишила квартиру АДРЕСА_2 , що зумовлено значною віддаленістю від її квартири її постійного місця роботи в Обласному комунальному закладі освіти «Спеціальна загальноосвітня школа-інтернат №2 для розумово відсталих дітей», через що оселилася в гуртожитку поряд з місцем роботи - в кімнаті АДРЕСА_5 .

В 2005 році вона переїхала в інший гуртожиток по АДРЕСА_7 з тих самих причин місця знаходження роботи поряд із цим гуртожитком.

Весь цей час в квартирі АДРЕСА_2 мешкав її син ОСОБА_7 , зареєстрований там з 22 липня 1986 року. Обставини проживання та реєстрації в квартирі сина позивачки не заперечувались жодною із сторін.

В період мешкання в гуртожитках вона продовжувала сплачувати комунальні послуги, утримувати квартиру в належному стані, маючи там власні речі, вважаючи цю квартиру основним місцем мешкання, а проживання в гуртожитках тимчасовим, вимушеним заходом.

В грудні 2015 року вона знов переїхала мешкати до спірної квартири, зокрема, в зв`язку з тим, що її син ОСОБА_7 тяжко захворів та потребував постійного догляду.

З копії долученого до матеріалів справи паспорту позивачки, видно, що 10 вересня 1996 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 та 13 січня 2005 року знята з реєстрації за вказаною адресою; 20 червня 2006 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 та 15 травня 2018 року знята з реєстрації; 24 вересня 2018 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 3 а.с. 241).

Так, 15 травня 2018 року позивач знялась з реєстрації за адресою: АДРЕСА_7 та 12 червня 2018 року разом із сином ОСОБА_7 звернулась до департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради з приводу її реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 , проте документи прийняті до розгляду не були через відсутність договору найму житла. Разом з тим, ця заява від 12 червня 2018 року містить засвідчену 13 червня 2018 року підписом згоду ОСОБА_7 на реєстрацію ОСОБА_1 у вказаній квартирі т.2 а.с.150-151, 152-зворот).

При цьому, відповідно до наявної в матеріалах довідки №4666 від 15 червня 2018 року у складі сім`ї та зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_2 зазначено: ОСОБА_1 , як незареєстрованого наймача та її сина ОСОБА_7 , як зареєстрованого з 22.07.1986 року (т.2 а.с.151-зворот).

За даними довідки КП «Жилсервіс-2» ДМР від 04 липня 2018 року № 1757 позивач ОСОБА_1 є квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_1 та що обмінний ордер на квартиру за даною адресою на підприємстві не зберігся(т.2 а.с.156-зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер у віці 55 років, про що Центральним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області 18 червня 2018 року вчинено актовий запис № 215 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (т.1 а.с.25).

В свою чергу позивач звернулась до Комунального підприємства «Жилсервіс-2 Дніпровської міської ради з приводу укладання договору найму квартири, оскільки значилась, як основний квартиронаймач.

20 вересня 2018 року між нею та Комунальним підприємством «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради було укладено договір найму, оригінал якого досліджений 08 грудня 2023 року в судовому засіданні, з наявними печатками юридичної особи КП. Вказаний договір укладено на підставі розпорядження №219ж від 24.09.1986 року та довідки №4466 від 15.06.2018 року про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (т.4 а.с.98-98а).

24 вересня 2018 року ОСОБА_1 через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_9 звернулася до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про її реєстрацію у спірній квартирі. Того ж дня ОСОБА_1 зареєстровано у спірній квартирі, про що проставлена відмітка в паспорті, а відомості внесені в реєстр територіальної громади т.2 а.с.159-160).

12 жовтня 2018 року директором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Пономарьовим А.С. затверджено складений начальником відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР ОСОБА_10 та висновок про скасування реєстрації ОСОБА_1 у спірній квартирі з підстав отримання повідомлення Комунального підприємства «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради від 10 жовтня 2018 року за вих. № 169 про те, що договір найму між вказаним підприємством та ОСОБА_1 щодо спірної квартири, представнику останньої ОСОБА_9 не видавався. (т.1 а.с.33-зворот 34, т.3 а.с. 72).

Цього ж дня, 12 жовтня 2018 року складене повідомлення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи за підписом державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ОСОБА_11 (т.4 а.с.12).

Разом з тим, за даними довідки від 01 липня 2019 року Державного закладу професійної (професійно-технічної освіти «Придніпровський професійний ліцей м. Дніпро» ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_5 не проживає з 2003 року та фактично у цій квартирі мешкає ОСОБА_8 (т.1 а.с.36).

Згідно акту від 15 квітня 2019 року, складеному та підписаному мешканцями будинку АДРЕСА_8 , засвідченого головою ОСББ та скріпленого печаткою, підтверджено проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_9 цього будинку з грудня 2015 року (т.1 а.с.39-зворот).

Також до матеріалів справи долучені квитанції про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , за період 2016-2019 рр., платниками яких зазначено ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_7 , а також довідка КП «Жилсервіс-2» ДМР від 22 березня 2019 року № 277 про те, що ОСОБА_1 є квартиронаймачем вказаної квартири згідно розпорядження ЖЕО Кіровського району № 219Ж з 24 вересня 1986 року та з 10 грудня 2016 року по 01 січня 2018 року квартирна плата вносилась вчасно, існує переплата 1029,02 грн. (т.2 а.с.169).

В свою чергу 21 лютого 2017 року рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпрі ради №74 працівника поліції ОСОБА_2 , як учасника бойових дій, було постановлено на облік як особу, яка користується правом першочергового одержання житла.

23 березня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набули у власність житло прим. АДРЕСА_10 відповідно до свідоцтва про право власності, виданого Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 28 березня 2018 року за № Г/59-2018, на підставі чого 04 квітня 2018 року за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зареєстровано право власності на за кожним, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів від 25 червня 2019 року (т.3 а.с.84, 102-105).

Згідно протоколу № 12/18-1 засідання комісії при виконавчому комітету міської ради з питань розподілу жилих приміщень, які надходять у власність територіальної громади міста Дніпра від 21 грудня 2018 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19 березня 2019 року № 251, за пунктом 4 порядку денного «Про поліпшення житлових умов та надання жилого приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_2 на склад сім`ї 3 особи (наймач, дружина, донька)» погоджено надання вказаного жилого приміщення як особі, яка перебуває в Індустріальній районній у місті раді на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов з 21 лютого 2017 року в загальній черзі під № 667, в першочерговій під № НОМЕР_2 , ухвалено підготувати проект рішення виконавчого комітету міської ради стосовно погодженого питання (т.4 а.с.137-141).

14 квітня 2019 року листом за вих. № Л-350/2 за підписом Дніпровського міського голови на звернення позивачки повідомлено про те, що за протоколом засідання комісії при виконкомі міської ради з питань розподілу жилих приміщень, які надходять у власність територіальної громади м. Дніпра, № 12/18-1 від 21 грудня 2018 року прийнято рішення погодити надання жилого приміщення двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_2 у складі сім`ї з 3 осіб, проте підготовку проекту рішення виконкому з цього питання призупинено (т.2 а.с.169-зворот).

21 травня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради прийняте рішення № 532 «Про надання квартири АДРЕСА_2 » ОСОБА_2 на сім`ю у складі трьох осіб (він, дружина, донька) (т. 4 а.с. 142).

07 червня 2019 року виконавчим комітетом Дніпровської міської ради видано ордер № (т.4 а.с.143) на зайняття спірної квартири сім`ї у складі з трьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дружина), ОСОБА_4 (дочка).

21 червня 2019 року ОСОБА_2 , демонтувавши наявні вхідні двері через відсутність у нього ключів від цих дверей, звільнив квартиру АДРЕСА_2 від сторонніх речей звичайної домашньої обстановки, які його сім`ї не належали, і встановив нові вхідні двері до цієї квартири, що підтверджується дослідженим безпосередньо в судовому засіданні відеозаписом створення позивачці ОСОБА_1 перешкод у доступі до квартири в сукупності з протоколом огляду слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , складеним в присутності понятих, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , представника адвоката Кияненко Д. О. (т.1 а.с.187, т. 2а.с190).

Про фактичного володільця вказаного житла і створені для ОСОБА_1 перешкоди у користуванні ним з 21 червня 2019 року свідчить також долучений представником відповідача ОСОБА_2 договір № 1145/43/23/17/202-2019 від 21 червня 2019 року про централізовану охорону майна фізичних осіб засобами сигналізації з реагуванням наряду поліції охорони, укладений ОСОБА_2 з Управлінням поліції охорони в Дніпропетровській області (т.4 а.с.150-153), а також квитанції про оплату комунальних послуг - тепло-, газо-, водопостачання за період з червня 2019 року по квітень 2021 року та приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (т.4 а.с.153-зворот-158).

Дніпровській міській раді відмовлено у позові до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору найму спірної квартири з законною силою рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року, залишеного постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року без змін. Верховний Суд, не знайшовши порушень процесуального закону у порядку встановлення у справі № 203/3131/19 фактичних обставин нижчестоящими судами, дійшов обов`язкових для них висновків у постанові Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року про набуття ОСОБА_1 права користування спірною квартирою відповідно до статті 65 ЖК України на підставі вселення до неї і постійного проживання у спірній квартирі з 2015 року за життя свого сина ОСОБА_7 з його згоди, як єдиного на той час наймача, і до дня смерті останнього, внаслідок чого ОСОБА_1 , як мати наймача, по його смерті мала право вимагати визнання її згідно статті 106 ЖК України основним наймачем спірної квартири і мала право на укладання відповідного договору найму.

В іншій цивільній справі № 200/9644/19 Верховний Суд постановою від 19 вересня 2022 року в межах касаційного розгляду залишив без змін рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року в частині відмови ОСОБА_1 у позові до Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Центральна адміністрація Дніпровської міської ради, про визнання дій самоправними, визнання висновку незаконним та нечинним, визнання рішення недійсним та нечинним, визнання ордеру недійсним, скасування реєстрації, з законною силою мотивів пред`явлення вимог до неналежних відповідачів, тоді як виконавчий комітет Дніпровської міської ради, який є юридичною особою і до повноважень якого входить вирішення питання щодо прийняття рішень про виділ жилого приміщення, як належний відповідач до участі у справі не залучався, у зв`язку з чим постанова Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2022 року стала також остаточною в частині ухвалення нового рішення за зустрічним позовом ОСОБА_2 щодо усунення перешкод у користуванні житлом з відмовою у зобов`язанні ОСОБА_1 звільнити квартиру АДРЕСА_2 від своїх речей та в передачі ключів від неї ОСОБА_2 .

Верховний Суд погодився з висновками нижчестоящих судів про відмову в первісному позові через неефективність способу захисту порушеного права ОСОБА_1 шляхом, як визнання дій посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради під час винесення висновку від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасована реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що вчинені самоправно з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством; так і визнання незаконним та нечинним висновку Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 12 жовтня 2018 року, на підставі якого скасована реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі за висновками Верховного Суду у постанові Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2022 року потягла неможливість окремого розгляду вимог щодо права ОСОБА_1 на проживання у спірній квартирі, які з урахуванням обов`язковості постанови Верховного Суду від 03 лютого 2021 року взаємопов`язані з оспорюванням законності видачі ордера від 07 червня 2019 року про право проживання в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_2 із родиною у складі трьох осіб, в тому числі дружини ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 , та з визнанням рішення Виконавчого комітету Дніпровської міської ради № 532 від 21 травня 2019 року «Про надання квартири АДРЕСА_2 » недійсним та не чинним; з визнанням дій посадових осіб ДМР під час видачі ОСОБА_2 ордеру від 07.06.2019 року на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що вчинені в порушення вимог діючого законодавства, тобто самоправно, зловживаючи владою та службовим становищем, в результаті чого порушені Конституційні права позивача ОСОБА_1 ; за якими належним відповідачем є Виконавчий комітет Дніпровської міської ради.

Тільки правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, згідно ч. 7 ст. 82 ЦПК України не є обов`язковою для суду, а обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, зокрема, коли згідно частині п`ятій цієї статті допускається для особи, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені, їх спростування у загальному порядку. Тобто, на засадах змагальності така особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, чого відповідачі Розгон не зробили.

Так, зазначеною вище постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2022 року у цивільній справі № 200/9644/19, що в касаційному порядку в частині вирішеного зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні квартирою не оскаржувалась і стала остаточною, судом встановлені обставини, що в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді цієї справи, оскільки у цій справі № 203/867/22 беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини, а саме: сторони - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи - Дніпровська міська рада, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

Дніпровській апеляційний суд у цій постанові з законною силою встановив, що між Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради, Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 на час видачі ордеру існував невирішений в судовому порядку спір щодо права на проживання у спірній квартирі, яка, таким чином, не відносилась до вільних жилих приміщень. Суд апеляційної інстанції відкинув, як вельми помилкове, твердження, що на час ухвалення місцевим загальним судом рішення ОСОБА_1 , нібито, залишалася власницею квартири АДРЕСА_5 , яка нею подарована ОСОБА_8 ще 27 лютого 2003 року.

Так само, у цій постанові апеляційного суду у справі № 200/9644/19 встановлені обставини того, що ОСОБА_1 з 2015 року мешкає у спірній квартирі, як член сім`ї ОСОБА_7 , і 20 вересня 2018 року між комунальним підприємством «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 укладений договір найму цієї квартири.

При цьому, суди у цивільній справі № 200/9644/19 для відмови у первісному позові обмежилися формальними міркуваннями процесуальних підстав пасивної легітимації до справи залучених відповідачів, визнавши їх неналежними, внаслідок чого суди не надавали оцінку співмірності втручання у порушене право позивачки, про що вказано у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2022 року.

Дійсно, на час апеляційного перегляду справи № 200/9644/19 в провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №203/1098/19 за пред`явленим в березні 2019 року ОСОБА_1 позовом до Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права проживання та користування квартирою, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 квітня 2023 року цей позов на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України залишений без розгляду (т.3 а.с.49), що жодним чином не перешкоджає провадженню у цій справі.

З матеріалів справи видно, що за фактом можливого використання підроблених документів, поданих при реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , за заявою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради розпочате СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області кримінальне провадження №30000842, за ч.4 ст.358 КК України. Також в межах цього кримінального провадження подана заява про вчинення кримінального правопорушення і ОСОБА_2 про те, що невстановлені особи подали до органів державної влади, а саме до КП «Жилсервіс-2» завідомо підроблений документ, а саме договір найму від 20 вересня 2018 року в будинках державного і комунального житлового фонду, який укладений між КП «Жилсервіс-2» ДМР та ОСОБА_13 . В подальшому кримінальне провадження, розпочате 06 липня 2020 року за заявою ОСОБА_1 за ч.3 ст. 191 КК України, було об`єднано з кримінальним провадженням № 0000842 (т.1 а.с.222, 221).

За результатами проведеного досудового розслідування постановою слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 24 лютого 2022 зазначене кримінальне провадження закрито за відсутністю складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.358, ч.4 ст. 191 КК України. З вказаної постанови видно, що в ході досудового розслідування обставин підробки договору найму або інших документів, поданих для реєстрації місця проживання не встановлено.

Встановивши зазначені обставини суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

По справі, що переглядається є судові рішення, що мають приюдиційне значення.

Дніпровській міській раді відмовлено у позові до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору найму спірної квартири з законною силою рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року, залишеного постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 серпня 2020 року без змін. Верховний Суд, не знайшовши порушень процесуального закону у порядку встановлення у справі № 203/3131/19 фактичних обставин нижчестоящими судами, дійшов обов`язкових для них висновків у постанові Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року про набуття ОСОБА_1 права користування спірною квартирою відповідно до статті 65 ЖК України на підставі вселення до неї і постійного проживання у спірній квартирі з 2015 року за життя свого сина ОСОБА_7 з його згоди, як єдиного на той час наймача, і до дня смерті останнього, внаслідок чого ОСОБА_1 , як мати наймача, по його смерті мала право вимагати визнання її згідно статті 106 ЖК України основним наймачем спірної квартири і мала право на укладання відповідного договору найму.

Тобто той факт, що позивачка постійно проживала у спірній квартирі з 2015 року, вселившись до неї за згоди єдиного на той час наймача ОСОБА_7 , що був її сином, з яким вони проживали в спірній квартирі до дня смерті останнього, тому відповідно до статті 65 ЖК Української РСР набула право користування спірною квартирою та відповідно до статті 106 ЖК Української РСР мала право на визнання її основний наймачем квартири після померлого сина і мала право на укладення відповідного договору найму, встановлений та підтверджений Верховним Судом, а тому не підлягає доказуванню.

Решта позовних вимог є похідними.

Доводи апеляційної скарги щодо можливої підробки Договору найму не мають значення, оскільки позивачка вселилась у квартиру не на підставі договору найму.

А договір найму повинен бути укладений на реалізацію права особи на користування житлом.

Не може колегія суддів погодитись і з нібито порушенням прав малолітньої особи на житло, оскільки, відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

А єдиний законний наймач спірної квартири позивачка ОСОБА_1 , яка не має неповнолітніх дітей, відповідно й права їх не порушує.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 03.09.2024 року.

Судді: