Справа № 0311/7422/2012 Головуючий у 1 інстанції: Невар О. В.
Провадження № 22-ц/802/699/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

представника відповідача ОСОБА_1 ,

представника особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу запозовом ОСОБА_3 до Рудниківської сільської ради Маневицького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 14 грудня 2012 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Рудниківської сільської ради Маневицького району про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється спадкоємцем за законом спадкового майна, яке залишилося після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім іншого майна, ОСОБА_5 також належали житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які він успадкував після смерті ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Переоформити дане спадкове майно на себе ОСОБА_5 не встиг. Позивач у встановлений законодавством термін фактично прийняв спадщину, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Заяви про відмову від спадщини він не подавав. Іншим спадкоємцем за законом на дане спадкове майно є сестра позивача та дочка спадкодавця ОСОБА_5 ОСОБА_7 , однак вона у встановлений законом термін будь-яких дій, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , не вчинила, на спадкове майно не претендує. Спадкоємців за заповітом на вищевказане майно, як і інших спадкоємців за законом першої черги, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у позасудовому порядку позивач не має можливості. Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_6 .

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14 грудня 2012 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з рішенням суду,особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що 01.02.2008 року її дідом ОСОБА_8 Кириловичембув складений заповіт, в якому зазначено: «належний мені на праві особистої власності житловий будинок з надвірними будівлями заповідаю сину ОСОБА_5 , жителю у міста Луцька». Спадкодавець, складаючи заповіт, чітко зазначив, що батько позивача проживав у м. Луцьку, а не в с. Острови разом з ним.

За таких обставин вважає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що батько позивачаГорбач ОСОБА_9 проживав разом з ОСОБА_6 до дня його смерті, а відтак помилковими є висновки Маневицького районного суду Волинської області про те, що ОСОБА_5 прийняв спадщину після смерті свого батька.Так як ОСОБА_5 спадщини після ОСОБА_6 не прийняв, тому спірний житловий будинок не входив до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , а відтак суд безпідставно визнав на нього право власності, як на спадкове майно, за позивачем у справі.

Оскаржуване рішення у даній справі впливає на її права та обов`язки щодо спадкового майна, яке входить до складу спадщини, що відкрилася після смерті діда ОСОБА_6 , оскільки вона є спадкоємицею за правом представлення після смерті діда ОСОБА_6 , при цьому залученою до участі у справі вона не була.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В судовому засіданніпредставник особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав,представник відповідача ОСОБА_1 покладається на думку суду.

Заслухавши пояснення учасників справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційнепровадження у справі закрити, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 являвся власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За свого життя 1.02.2008 року останній склав заповіт, який було посвідчено Рудниківською сільською радою Маневицького району, згідно якого належні йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в с. Острови Маневицького району, заповів сину ОСОБА_5 . Після смерті батька ОСОБА_5 фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак переоформити спадкове майно на себе не встиг, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_3 , син померлого ОСОБА_5 , у встановлений законодавством термін фактично прийняв спадщину, подавши відповідну заяву в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Заяви про відмову від спадщини він не подавав. Іншим спадкоємцем за законом на дане спадкове майно є сестра позивача та дочка спадкодавця ОСОБА_5 ОСОБА_7 , однак вона у встановлений законом термін будь-яких дій, що свідчать про прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , не вчинила, на спадкове майно не претендує. Спадкоємців за заповітом на вищевказане майно, як і інших спадкоємців за законом першої черги, в тому числі тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у позасудовому порядку позивач не має можливості. Зазначене підтвердив представник позивача в судовому засіданні, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, а саме: заповіту від 1.02.2008 року, посвідченого Рудниківською сільською радою Маневицького району та зареєстрованого в реєстрі за № 155, свідоцтв про смерть серії НОМЕР_1 від 29.01.2011 року, серії НОМЕР_2 від 20.01.2012 року та серії НОМЕР_3 від 20.01.2012 року, витягу з погосподарської книги № 7 за 2012 рік Рудниківської сільської ради Маневицького району, висновку від 26.03.2012 року про відповідність будинковолодіння по АДРЕСА_1 діючим будівельним, санітарним та пожежним нормам, довідок Рудниківської сільської ради Маневицького району № 140 від 30.01.2012 року та № 519 від 22.03.2012 року, свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 14.05.1992 року, запису акта про народження № 25 від 25.03.1964 року, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 27.02.2012 року, нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини, постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 551/02-31 від 19.10.2012 року, нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_7 про відмову від спадщини.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Позивач ОСОБА_3 , являючись спадкоємцем за закономна житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_6 , фактично набув право власності на вказане спадкове майно. А тому суд першої інстанції дійшов висновку про визнання права власності на це спадкове майно за ОСОБА_3 .

Право спадкування за правом представлення, яке визначене ст. 1266 ЦК відбувається виключно у разі спадкування за законом.

По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом.

Звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_4 зазначила, що ОСОБА_6 був складений заповіт, який посвідчувався Рудниківською сільською радою Маневицького району Волинської області. Відповідно до змісту заповіту дідусь на випадок своєї смерті зробив наступне заповідальне розпорядження: належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями заповідав ОСОБА_5 , жителю м. Луцька; а належну йому землю, яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю заповідав внучці ОСОБА_5 , жительці м. Луцька. Однак ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду про визнання ОСОБА_3 право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_6 впливає на її права та обов`язки щодо спадкового майна, що входить до складу спадщини, оскільки батько позивача ОСОБА_5 не прийняв спадщину після смерті її діда.

З матеріалів справи встановлено, щов 2023 році ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_6 , рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 14 лютого 2024 року визначено ОСОБА_4 додатковий строк у один місяць для подання заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_4 лише 30 березня 2024 року звернулась в Ківерцівську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті діда, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76291312 від 20.03.2024 року.

Таким чином достовірно встановлено, що після смерті ОСОБА_6 спадщину прийняв лише його син ОСОБА_5 , який проживав з ним на момент смерті, про що свідчить довідка Рудниківської сільської ради Маневицького району Волинської області від 22.03.2012 року (а.с. 13), і якому його батько заповів будинок з надвірними спорудами. В судовому засіданні представник відповідача підтвердила даний факт, зазначивши, що син ОСОБА_10 хоч і не був зареєстрований за вказаною адресою, проте проживав зі своїм батьком, що перевірялося працівниками сільської ради при видачі довідки.

Онука ОСОБА_6 не прийняла спадщину після смерті діда, тому й звернулася в суд з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини в 2023 році.

Крім того, вона приймала спадщину по заповіту, відповідно до якого дід заповів їй земельні ділянки, які належали йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, тобто спадкове майно, на яке набув право власності батько позивача, не охоплювалося заповітом.

Оскільки ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті батька за законом на майно, яке не охоплювалося заповітом ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_4 , тому суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 за позивачем ОСОБА_3 , будь яких прав та інтересів ОСОБА_4 не порушив.

Статтею 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що існують підстави для закриття апеляційного провадження, оскільки встановлено відсутність порушення прав особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_4 оскаржуваним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, отже і відсутність у неї права на його апеляційне оскарження.

Керуючись, ст.ст. 259, 268, 362, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Закрити апеляційне провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до Рудниківської сільської ради Маневицького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_4 на рішення Маневицького районного суду Волинської області від 14 грудня 2012 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді :