Справа № 569/9344/24
03 вересня 2024 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Дащук І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди,
ОСОБА_1 (надалі - позивач), діючи через свого представника адвоката Ляшка Д.В., звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 (надалі - відповідач), в якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 8 135 грн. 08 коп.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 19 травня 2000 року перебуваючи на території речового ринку по вул. Замковій у м. Рівне відповідач завдала позивачу тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму у вигляді крововиливу в тім`яно-потиличній ділянці; перелом лівої тім`яної кістки; забій головного мозку.
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 27 серпня 2004 року № 60 заподіяна ОСОБА_1 черепно-мозкова травма є умисним тяжким тілесним ушкодженням, небезпечним для життя в момент заподіяння, яке обумовило стійку втрату професійної працездатності потерпілої, а її наслідки перебувають у прямому причинному зв`язку із встановленням ОСОБА_1 третьої групи інвалідності довічно.
За відповідним фактом відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження за ч. 3 ст. 198-2 (примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, поєднане з насильством) та ч. 1 ст. 101 (умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, котре спричинило розлад здоров`я) КК України в редакції 1960 року.
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року № 1- 345/11 кримінальне провадження відносно відповідача закрито у зв`язку із закінчення строків давності, зі звільненням обвинуваченої від кримінальної відповідальності.
Разом з тим, в межах відповідної кримінальної справи було встановлено факт нанесення ОСОБА_2 умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_1 , небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило розлад здоров`я, який перебуває у прямому причинному зв`язку із її інвалідністю, встановленій довічно.
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії РВН № 0204161 ОСОБА_1 з 30 березня 2012 року є інвалідом третьої групи загального захворювання, довічно.
Наслідком завданої відповідачем травми стало істотне погіршення стану здоров`я позивача, діагностування у неї ряду невиліковних захворювань, які потребують систематичного лікування та здійснення пов`язаних з цим матеріальних витрат. Оскільки відповідач відмовляється добровільно відшкодовувати такі витрати, позивач вимушена звертатися до суду з позовами про стягнення з відповідача витрат на лікування в примусовому порядку.
Рішенням Рівненського міського суду від 25 листопада 2014 року у справі № 569/13392/14-ц з відповідача стягнуто фактично понесені позивачем витрати на лікування за період 2000 - 2014 роки.

Рішенням Рівненського міського суду від 22 червня 2018 року у справі № 569/6123/17 з відповідача стягнуто фактично понесені позивачем витрати на лікування за період 2014 - 2017 роки.

Рішенням Рівненського міського суду від 10 грудня 2021 року у справі № 569/22920/19 з відповідача стягнуто фактично понесені позивачем витрати на лікування за період 2018 - 2019 роки.

Наразі, загальний розмір фактично понесених та документально підтверджених витрат позивача на лікування за період з червня 2021 по травень 2024 року (в межах строків позовної давності), які не відшкодовувались відповідачем, становить 8 135 грн. 08 коп., стягнення яких і є предметом позову. В межах цього позову позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача фактично понесених витрат на придбання медикаментів, призначених лікарями, для лікування основних та супутніх захворювань спричинених травмою: препарати заспокійливої та снодійної дії,;препарати від головного болю; сечогінні, послаблюючі препарати.

Позивач та представник позивача адвокат Ляшко Д.В. в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується підписом представника позивача в повідомленні про слухання справи. 03 вересня 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він позов ОСОБА_1 підтримав, просив розгляд справи провести за його та позивача відсутності, не заперечував проти прийняття заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явилася жодного разу, хоча належним чином повідомлялася про час, дату і місце проведення судових засідань. Про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала. Враховуючи, що про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином суд проводить розгляд справи згідно ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача.

Зважаючи на неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2012 року у справі № 1-345/11 кримінальну справу відносно ОСОБА_2 , обвинуваченої у скоєнні злочинів передбачених ч. 3 ст. 198-2 та ч. 1 ст. 101 КК України, провадженням закрито у зв`язку із закінченням строків давності, звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності.

Відповідно до змісту вказаної постанови 19 травня 2000 року біля 16 години ОСОБА_2 , перебуваючи на речовому ринку м. Рівне, що по вул. Замковій, підійшла до ОСОБА_1 , котра знаходилася біля кіоску № 44 , і з погрозами застосування фізичного насильства пред`явила останній вимоги цивільно-правового зобов`язання стосовно повернення боргу в сумі еквівалентній 1 500 доларів США. Після того, як ОСОБА_1 відмовилася повертати борг, сказавши, що вона вже все повернула, ОСОБА_2 , спочатку в кіоску № 44 , а потім в проході між кіосками нанесла ОСОБА_1 руками по різним частинам тіла та головою об стіну кіоску та асфальт тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Крім того, одночасно з пред`явленням вимог цивільно-правового характеру, 19 травня 2000 року біля 16 години ОСОБА_2 , перебуваючи на речовому ринку м. Рівне, що по вул. Замковій, маючи намір на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , штовхнувши її в кіоск № 44 та збивши з ніг стала бити її головою об стіни та підлогу кіоску, доки її не відтягнула власниця вказаного кіоску ОСОБА_4 . Однак, ОСОБА_2 , продовжуючи свої злочинні дії, в подальшому схопила ОСОБА_1 за одяг на грудях і, витягнувши з кіоску та збивши з ніг, стала бити головою об асфальт та руками по різних частинах тіла і припинила бити лише коли ОСОБА_4 відтягнула її. При цьому потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, а закрита черепно-мозкова травми у вигляді зламу тім`яної кістки відноситься до тяжких тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано судом за ч. 3 ст. 198-2 КК України в редакції 1960 року, які виразилися в примушуванні до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати угоду позики під загрозою насильства над потерпілим, вчинене повторно, поєднане з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, що спричинило тяжкі наслідки, а також суд кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 101 КК України в редакції 1960 року, дії якої виразилися в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, котре спричинило розлад здоров`я ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частина перша статті 101 КК України в редакції 1960 року передбачає кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, або таке, що спричинило втрату будь-якого органу або втрату його функцій, душевну хворобу або інший розлад здоров`я, поєднаний з стійкою втратою працездатності не менше ніж на одну третину, або перервання вагітності чи непоправне знівечення обличчя.

Стійка втрата працездатності (інвалідність), спричинена умисним тілесним ушкодженням, є кваліфікуючою (об`єктивною) ознакою діяння, вчиненого відповідачем.

Характер (кількість, локалізація, ступінь тяжкості, причинний зв`язок з інвалідністю) тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_2 позивачу, що встановлений судом у кримінальній справі № 1-345/11, є преюдиційним фактом у цій справі, а тому не потребує доказування.

Як слідує з довідки до акта огляду МСЕК серії РВН № 0204161 від 30 березня 2012 року ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності довічно.

Як слідує з відповіді Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи № 06-588 від 18 липня 2012 року позивачу з 20 березня 2012 року встановлена третя група інвалідності довічно.

Відповідно до ф 088/о (направлення на МСЕК), яке представлене на МСЕК, основний та супутній діагнози в 2009 році: стійкі наслідки перенесеної ЧМТ (2000 року - перелом склепіння черепа, забій головного мозку легкого ступеню) у вигляді післятравматичної ДЕП 2 ст. з вогнищевою неврологічною мікросимптоматикою, розладами гемоліквородинаміки, стійким цефалічним, вираженим астено-невротичним синдромом з емоційно-вольовими розладами.

Гіпертонічна хвороба II ст. м`яка помірна за рівнем АТ, середній ризик ускладнень. Дисметаболічна кардіоміопатія СНІ ФК II. Двобічний хронічний кохлеоневрит. Хронічний ринофарингіт. Міопія слабкого ступеню, гіпертонічна ангіопатія сітківки, пресбіопія обох очей.

Відповідно до ф 088/о (направлення на МСЕК), яке представлене на МСЕК в 2010 році основний та супутній діагнози: стійкі наслідки перенесеної ЧМТ (2000 року - перелом склепіння черепа, забій головного мозку легкого ступеню) у вигляді післятравматичної ДЕП 2 ст. з вогнищевою неврологічною мікросимптоматикою, розладами гемоліквородинаміки з лікворогіпертензивними кризами (1-2р. в тиждень), стійким цефалічним, вираженим невростенічним з масивними дисоціативно-іпохондричними нашаруваннями.

Симптоматична артеріальна гіпертензія, м`яка за рівнем АТ, середній ризик ускладнень. Вторинна кардіоміопатія СН І ФК II. Хронічний гастродуоденіт в ст. ремісії. Хронічний холецисто-панкреатит в ст. ремісії. Двобічний хронічний кохлеоневрит. Хронічний ринофарингіт.

Відповідно до ф 088/о (направлення на МСЕК), яке представлене на МСЕК в 2012 році основний та супутній діагнози: стійкі наслідки перенесеної ЧМТ (2000 року - перелом склепіння черепа, забій головного мозку легкого ступеню) у вигляді післятравматичної ДЕП 2 ст. з вогнищева неврологічною мікросимптоматикою, розладами гемоліквородинамікк лікворогіпертензивними кризами (1-2р. в тиждень), стійким цефалічним вираженим астено-невротичним синдромом з емоційно-вольовою нестійкістю.

Гіпертонічна хвороба II ст. м`яка помірна за рівнем АТ, середній рівень ускладнень. Вторинна кардіоміопатія ОСОБА_5 Двобічний хронічний кохлеоневрит. Хронічний ринофарингіт. Міопія слабкого ступеню, помутніння скловидного тіла, ангіопатія сітківки, пресбіопія обох очей.

ОСОБА_1 встановлено причину інвалідності - загальне захворювання, що підтверджується відповіддю Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи № 648/01-12/18 від 19 липня 2018 року.

Як слідує з відповіді КЗ «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради № 1936 від 16 серпня 2018 року ОСОБА_1 перебуває під консультативним спостереження у лікаря-психіатра КЗ «РОЦПЗН» з діагнозом: виражений астено-невротичний синдром з емоційно-вольовою нестійкістю внаслідок перенесеної ЧМТ.

Як слідує з виписки з історії хвороби № 2046 ОСОБА_1 перебувала у експертному відділенні клініки Укр. Держ. НДІ реабілітації інвалідів з 27 червня по 15 липня 2009 року.

Як слідує з епікризу 601 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня» м. Рівне у відділенні денного стаціонару неврологічно-соматичного профілю з 10 червня 2021 року по 16 червня 2021 року з діагнозом: стійкі віддалені наслідки перенесеної важкої ЧМТ (забій головного мозку, перелом склепіння черепа) у вигляді після травматичної енцефалопатії 2 ст., з вогнищевою неврологічною мікросимптоматикою, порушенням гемо-ліквородинаміки, стійким цефалгічним, вираженим астено-невротичним синдромами, з емоційно-вольовими розладами. Призначено лікування: аспаркам, магнезія, мілдронат, церебролізин, актовегін, еглоніл, ньюропентин. Рекомендовано: «Д» нагляд невропатолога за місцем проживання, ньюропентин.

26 вересня 2023 року позивач зверталася до сімейного лікаря зі скаргами на біль, що підтверджується копією медичної картки ОСОБА_1 .

В подальшому з 26 лютого 2024 року по 06 березня 2024 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в КНП «Здолбунівська ЦМЛ» в неврологічному відділенні з діагнозом ДЕ II ст., змішаного (судинно-метаболічного, гіпертонічного, посттравматичного) ґенезу з розсіяною неврологічною симптоматикою. Наслідки перенесеної важкої ЧМТ (забою головного мозку, перелому склепіння черепа - 2000 р.) з порушенням ГЛД, частими лікворо-гіпертензивними кризами, стійким цефалічним, вираженим астено-невротичним синдромами. Порушення сну. Проведене лікування: лізину есцинат, тіоцетам, нейроксон, гідезепам, ньоропептин, енелаприл, мовіназа, габана, раміприл, розустат. Рекомендовано консультація психіатра, призначення кардіолога, нагляд сімейного лікаря, гідазепам.

06 березня 2024 року позивач зверталася до психіатра зі скаргами на поганий сон, періодичне відчуття нестачі повітря, що підтверджується копією медичної картки позивача.

Наданими позивачем фіскальними підтверджується придбання ОСОБА_1 медичних препаратів та супутніх товарів на загальну суму 8 135 грн. 08 коп. за період з 10 червня 2021 року по 30 квітня 2024 року.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Частиною першою статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування.

Відповідне тлумачення викладено у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 311/2467/16-ц, провадження № 61-30575св18.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено,що розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість.

Відповідно до статей 12, 77, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , які виразились у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило розлад здоров`я, і як наслідок ОСОБА_1 продовжує нести витрати на лікування, між витратами та заподіяною шкодою є причинно-наслідковий зв`язок.

В зв`язку з отриманими ушкодженнями ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня» м. Рівне у відділенні денного стаціонару неврологічно-соматичного профілю з 10 червня 2021 року по 16 червня 2021 року, 26 вересня 2023 року вона зверталася до сімейного лікаря зі скаргами, з 26 лютого 2024 року по 06 березня 2024 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в КНП «Здолбунівська ЦМЛ» в неврологічному відділенні, а 06 березня 2024 року зверталася до психіатра зі скаргами.

Розмір понесених позивачем витрат на лікування за період з 10 червня 2021 року по 30 квітня 2024 року становить 8 135 грн. 08 коп., що стверджується наявними у матеріалах справи фіскальними чеками на придбання ліків. Дана обставина відповідачем не спростована.

На підставі викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди підтвердженні належними та допустимими доказами, а відтак підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, на підставі пункту 6 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 8 135 (вісім тисяч сто тридцять п`ять) гривень 08 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розміні 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року.

Суддя О.О. Першко