Єдиний унікальний номер 175/8622/24
провадження 6/175/249/24
УХВАЛА

19 липня 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Васюченка О.Г.,

при секретарі Кульпіній Л.Г..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа та видачу його дубліката,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» звернулось до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа та видачу його дубліката.

В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки від 29 липня 2010 року по цивільній справі № 2-94 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь суму заборгованості: за кредитом 43016,68 доларів США., з них прострочений - 6 674,94 доларів США; прострочені проценти 2 954,88 доларів США та пеню за несвоєчасне погашання кредиту та процентам станом на 22.04.2010 р. що складає 22182,21 грн., в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки, а також стягнуто судовий збір.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у виконавчому провадженні №24694471 постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014р. виконавчий лист № 2-94 Гірницького районного суду м. Макіївка від 10.02.2010 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», начебто, було повернуто стягувачу.

Проте, до теперішнього часу жодних процесуальних документів, зокрема вказаної постанови/оригіналу виконавчого листа на адресу АБ «УКРГАЗБАНК» не надходило.

Отже, сам факт відсутності виконавчого документа у стягувана та в розташованому на підконтрольній території України органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено не з вини банку.

Також, на теперішній час рішення Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області 29 липня 2010 року по справі №2-94 не виконано, чим порушуються права АБ «УКРГАЗБАНК», передбачені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст. 1 Першого протоколу до неї.

Для розгляду справи заявник та інші сторони по справі в судове засідання не з`явились, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не відомі.

У зв`язку з чим , суд вважає за можливе вирішити питання за заявою за відсутності сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України провести розгляд справи без фіксації судового засідання за допомогою технічних засобів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (редакція від 15.12.2017) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що заявник в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час спірних правовідносин) виконавчі документи, видані на підставі судових рішень, можуть бути пред`явлені до виконання протягом року, з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його винесення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки від 29 липня 2010 року по цивільній справі № 2-94 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 на користь суму заборгованості: за кредитом 43016,68 доларів США., з них прострочений - 6 674,94 доларів США; прострочені проценти 2 954,88 доларів США та пеню за несвоєчасне погашання кредиту та процентам станом на 22.04.2010 р. що складає 22182,21 грн., в рахунок погашення заборгованості звернено стягнення на предмет іпотеки, а також стягнуто судовий збір.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень у виконавчому провадженні №24694471 постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 10.11.2014р. виконавчий лист № 2-94 Гірницького районного суду м. Макіївка від 10.02.2010 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», начебто, було повернуто стягувачу.

Так, у зв`язку з військовою окупацією частини території України було, зокрема, втрачено матеріали судового провадження № 2-94 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, які перебували на розгляді Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької областы.

Згідно з ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року втрачене судове провадження було відновлено в частині змісту рішення Гірницький районний суд м. Макіївки Донецької області від 29.07.2010 по цивільній справі № 2-94 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, яким позовні вимоги АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено у повному обсязі.

Підставою повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні №24694471 є саме п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та ін. визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення 07.11.2014 розпорядженням Кабінету міністрів України №1085-р було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У зв`язку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. Подальше проведення виконавчих дій неможливо у зв`язку з тим, що матеріали виконавчого провадження перебувають на території на якій на даний час проводиться активна фаза АТО, а відділ примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Донецькій області переміщено на територію, підконтрольну Українській владі. Згідно п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, та яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права. Тимчасова окупація Російською Федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для Російської Федерації жодних територіальних прав. Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року. Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими Російською Федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією Російської Федерації) починаючи з 07 квітня 2014 року. Межі та перелік та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях з цієї дати, визначено Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України. Дата початку і дата завершення тимчасової окупації територій, передбачених пунктом З частини першої статті 3 цього Закону, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 із змінами вся територія Донецького району із 07.04.2014 належить до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що забороняється у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України (з дати віднесення територій до таких, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій до моменту виключення таких територій з переліку).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року N 1085 (із змінами) затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включені населені пункти Донецького району, в тому числі окуповане м. Макіївка.

Відповідно до частин другої, третьої статті 9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

З огляду на вказані норми Закону акти (рішення, документи), видані виконавчими органами Російської Федерації на тимчасово окупованій території України з виконання виконавчих листів, виданих на виконання судового рішення у цій справі, були б недійсними і не створювали б правових наслідків.

Частиною 1 ст. 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Перевіривши матеріали справи та заяви, суд вважає причини з яких було пропущено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання поважними, а заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки дійсно на теперішній час рішення Гірницького районного суду м. Макіївки Донецької області 29 липня 2010 року по справі № 2-94 не виконано, чим порушуються права АБ «УКРГАЗБАНК»

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Згідно ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Конституційний Суд України неодноразово в своїх рішеннях від 26.06.2013 року № 5-рп/2013, від 13.12.2012 № 18-рп/2012, від 25.04.2012 № 11-рп/2012 наголошував, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012). Окрім того, суд звертав увагу на практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для лілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією трав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

З урахуванням зазначеного та враховуючи, що з моменту набрання вказаним рішенням законної сили боржник його не виконує, майнові права та інтереси банку на даний час є порушеними, а рішення суду що набрало законно не виконаним, а також те, що іншого способу виконання судового рішення, ніж на підставі виконавчого листа, законодавством не передбачено, суд вважає за можливе поновити стягувачу строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання по цивільні справі № 2-94 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У відповідності до положень п. 17.4 Розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

У Постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року по справі №263/4331/18 зазначено, що: «Факт відсутності виконавчого документа у стягувана та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено».

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, провадження №61-11034св19.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам Факт відсутності виконавчого документа у стягувана та в органі державної виконавчої служби свідчить про те. що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачу дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі №2-162/12 (провадження №61-14111св20).

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ТОВ «ФК «Прайм Альянс» про видачу дублікату виконавчого документу, оскільки рішення не виконано і не втратило своєї законної сили.

Дублікат видається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За таких обставин, суд вважає за необхідне заяву про видачу дублікату виконавчого листа задовольнити та видати дублікат виконавчого листа, оскільки оригінал втрачено, рішення не виконано і не втратило своєї законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 433, 509, 512, 514 ЦПК України, ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 5 ст. 124 Конституції України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа та видачу його дубліката задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа по справі № 2-94 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки;

Поновити строк для пред`явлення дублікату виконавчого листа по справі № 2-94 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвала набрала законної сили 19 липня 2024 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.Г. Васюченко