ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/25262/23

Провадження № 22-ц/4820/1647/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: позивача, його представника, представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/25262/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Самбір Ольгою Євгенівною, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа АТ «Державний Ощадний банк України» про стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів з іншого з подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. в якому просив здійснити поділ спільного майна подружжя наступним чином:

-визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , (опис: житловий будинок літ. "А-І"; житлова прибудова літ. "А-І"; прибудова літ. "а"'; хлів-літня кухня літ. "Б"; навіс літ. "б"; хлів літ. "В"; погріб літ. "в"; навіс літ. "Е"; гараж літ. "Ж"; навіс літ. "З"; огорожа), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0041 площею 0,2090 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_2 ; частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0040 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_2 ; частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м.;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0041 площею 0,2090 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_2 ; частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0040 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м;

-виділити в особисту приватну власність ОСОБА_2 транспортний засіб Toyota Corolla, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості різниці частки вартості транспортного засобу Toyota Corolla, державний номер НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 , 2002 року випуску, у розмірі 91 425 гривень (еквівалент 2500,00 доларів США за курсом НБУ станом на дату позову 36 грн. 57 коп.).

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він з відповідачкою ОСОБА_2 перебували в цивільному шлюбі з 01 вересня 2018 року та проживали разом в її квартирі АДРЕСА_4 . З ними проживав неповнолітній син відповідачки ОСОБА_3 , 2005 року народження, а її старший син ОСОБА_3 проживав окремо. Відносини вони з відповідачкою оформили офіційно, зареєструвавши шлюб в органах ДРАЦС у 16 лютого 2019 року. Він працював в Деражнянському районному центрі зайнятості, з вересня 2018 року перебуває на військовій службі за контрактом, ОСОБА_2 працювала в Деражнянській районній державній адміністрації.

В період шлюбу, за його заощадження та спільні кошти вони придбали наступне майно: автомобіль Toyota Corolla, 2002 року випуску, держномер НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 , зареєстрований 06.03.2019 року на ім`я ОСОБА_2 , вартість якого 5 000 доларів США і який на даний час перебуває в користуванні відповідачки; житловий будинок АДРЕСА_2 , вартість будинку згідно з Договором купівлі-продажу, укладеного 10.03.2021 вказаного будинку - 425 180,00 грн. В даному будинку з 28.04.2021 року зареєстровано місце його проживання; земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:0041 площею 0,2090 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_2 , вартість земельної ділянки - 31 350 грн; земельна ділянка, кадастровий номер :02:001:0040 площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_2 , вартість земельної ділянки - 95 750 грн; квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 29.8 кв.м., яку наразі відповідачка здає в найм, вартість квартири згідно договору купівлі-продажу - 695 125 грн.. що еквівалент 25000.00 доларів США, які платили продавцю за цю квартиру.

Право власності на вказані вище об`єкти рухомого та нерухомого майна зареєстровані на праві приватної власності за відповідачкою ОСОБА_2 , позивач вказує, що відповідачка вирішила розірвати між ними шлюбні відносини і одразу після розірвання шлюбу, вигнала його з дому, забрала ключі від будинку, у зв`язку з чим він змушений був переїхати до батьків. Позивач вказував, що він перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_3 , власного житла немає, усі заощадження та заробітну плату військовослужбовця він вклав у придбане під час шлюбу нерухоме майно.

Офіційно шлюб між ними розірвано 06.09.2022 року, з цього часу він змушений проживати в батьків. Відповідачка обіцяла, що виставить на продаж квартиру і будинок, найняла ріелторів, казала, що є покупці і ось-ось треба буде приїхати для оформлення договору купівлі-продажу, і вона віддасть йому 1/2 частку коштів від продажу їх майна, придбаного в шлюбі. Водночас, у нього є смс ріелторів, які пишуть, що він повинен виписатись з будинку, інакше його не продадуть На даний час, відповідачка на його дзвінки перестала відповідати, тому він розуміє, що наміру добровільно поділити майно шляхом у укладення договору у нотаріуса, ОСОБА_2 не має. Крім того, відповідачка неодноразово виїжджала за кордон та має намір виїхати за межі України, оскільки там її молодший неповнолітній син, який виїхав в Іспанію до родичів свого рідного батька і там проживає з квітня 2022 року по даний час. У зв`зку із цим, він змушений звертатися до суду з даним позовом про поділ майна та із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, будинок, земельні ділянки й автомобіль.

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа АТ «Ощадбанк» про стягнення в порядку зворотної вимоги (регресу) частини грошових коштів з іншого з подружжя. Просить визнати спільним борг колишнього подружжя отримані в кредит кошти за договором про споживчий кредит № 22-2021-173, на придбання нерухомості від 10 березня 2021 року та стягнути з ОСОБА_1 на її користь у порядку зворотної вимоги (регресу) частину сплаченого боргового зобов`язання за період з 06 вересня 2022 року по 05 жовтня 2023 року у сумі 25011 грн. 85 коп.

На обґрунтування свого позову вказала, що у провадженні суду знаходиться цивільна справа № 686/25262/23 за позовом ОСОБА_1 до неї про поділ майна подружжя, позовні вимоги, ОСОБА_1 визнає частково та вважає, що він також має нести відповідальність за зобов`язаннями, які були укладені в інтересах сім`ї і за рахунок яких, було придбано спільне майно подружжя, а тому є необхідність у пред`явленні зустрічної позовної заяви, яка може виключити частково задоволення первісного позову. Зазначала, що для придбання спільного майна подружжя, вона уклала договір про споживчий кредит № 22-2021-173, на придбання нерухомості від 10 березня 2021 року. Згідно п. п. 1.1.5, 2.1, 2.2, 2.3 Договору № 22-2021-173 від 10 березня 2021 року, банк зобов`язувався надати позичальнику на умовах цього договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надавався в загальному розмірі 364 651 грн. на строк 180 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 09 березня 2036 року якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно умов цього договору. Кредит надавався для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі-продажу №216 від 10 березня 2021 року та договір купівлі-продажу №217 від 10 березня 2021 року укладений між позичальником та продавцем. Крім цього, згідно п. 6.3.12. Договору № 22-2021-173 від 10 березня 2021 року позичальник свідчив, що на момент укладення цього договору: позичальник одружений; цей договір укладений в інтересах сім`ї позичальника і одержане за цим договором буде використане на її потреби; чоловік позичальника згоден з укладенням позичальником цього договору, та підтверджує, що з умовами цього договору ознайомлений, ніяких заперечень щодо його положень та укладення не має. На підтвердження цього, чоловік позичальника надав письмову заяву про таку згоду від 10 березня 2021 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, було укладено іпотечний договір № 22-2021-173/1 від 10 березня 2021 року зареєстрований в реєстрі за № 223 та посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Твердохліб В.П.

Після розірвання шлюбу вона намагалася врегулювати майнові питання із позивачем шляхом продажу придбаного у кредит майна, щоб повернути борг банку, а решту розділити, але останній не погодився, бо захотів наперед значну суму коштів, яка не відповідала його вкладенням у придбане майно. Разом із тим, після розірвання шлюбу вона продовжила виконувати свої зобов`язання за кредитним договором і з 06 вересня 2022 року по даний час сплатила 50 023 грн. 71 коп. кредитної заборгованості, що підтверджується довідкою №120.54- 25/64863/2023/ БТ від 05 жовтня 2023 року. ОСОБА_1 жодним чином не виконує спільних зобов`язань щодо погашення кредитної заборгованості, а лише цікавиться розподілом майна, яке було придбано за ці кошти. До повного погашення заборгованості залишається ще значний проміжок часу, але на сьогоднішній день за рік одноосібного виконання спільного зобов`язання, ОСОБА_1 зобов`язаний повернути в порядку зворотної вимоги (регресу) ОСОБА_2 , як колишньому члену подружжя 50023 грн. 71 коп. : 2 = 25011 грн. 85 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 , право власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; на частину земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0041 площею 0,2090 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: АДРЕСА_2 ; на частину земельної ділянки, кадастровий номер :02:001:0040 площею 0,2500 га з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_2 , в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позовом ОСОБА_2 задоволено, визнано спільним борг колишнього подружжя Яворських отримані в кредит кошти за договором про споживчий кредит №22-2021-173 (на придбання нерухомості) від 10 березня 2021 року та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку зворотної вимоги (регресу) частину сплоченого боргового зобов`язання за період з 06 вересня 2022 року по 05 жовтня 2023 року у сумі 25011 грн.85 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2224 гривні 61 копійку сплаченого судового збору.

Повернуто ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при подачі позову, а саме 536 гривень 80 копійок.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо визнання права власності на частину квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою площею 29,8 кв.м. та виділення в особисту приватну власність ОСОБА_2 транспортного засібу Toyota Corolla, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 і стягнення з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію вартості різниці частки вартості автомобіля у розмірі 91 425 грн. Апелянт вказує, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя, оскільки при його купівлі він вже був оформлений на шлюбне призвіще відповідачка ОСОБА_4 і при його оформленні тобто вже після реєстрації шлюбу 06.03.2019 року, його вартість доведена належними доказами, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні цієї вимоги. Що стосується спірної квартири, то судом не враховано, що вона придбана за місяць до купівлі квартири у місті Хмельницькому відповідачка продала свою квартиру у місті Деражня за 18 000 доларів США і цих коштів їй би не вистачило для купівлі спірної квартири 25 000 доларів США, а саме 7 000 доларів США це були його заощадження зібрані ним ще до шлюбу, отже вказана квартира не є її особистою власністю, а має статус спільного сумісного майна подружжя. Крім того, ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили, що вона придбала спірну квартиру за її особисті кошти.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кримчак О.А. подав відзив на апеляційну скаргу, вважає рішення суду законним та обґрунтованим, оскільки висновки суду відповідають дійсним обставинам справи і не спростовані апелянтом в межах доводів апеляційної скарги. Автомобіль марки Toyota Corolla, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1 VIN НОМЕР_2 , був придбаний за особисті заощадження відповідачки і ще до укладення шлюбу 08 грудня 2018 року, про що свідчить договір купівлі-продажу № 1056 та інші документи, що знаходяться в ТСЦ МВС № 6841 та були наданні відповідачу згідно листа від 14 грудня 2022 року № 31/22/1-ЯЗ 54, а реєстрація автомобіля 06 березня 2019 року, за відповідачкою після укладення шлюбу не свідчить про те, що він був придбаний за спільні кошти подружжя та відноситься до спільної сумісної власності, оскільки транспортний засіб був придбаний до укладення шлюбу за кордоном на ім`я ОСОБА_2 . Що стосується квартири, яка була придбана згідно договору купівлі-продажу від 22 грудня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. зареєстрованого в реєстрі за № 2797, то вона відноситься до особистої приватної власності відповідача. В п. 6 договору купівлі-продажу від 22 грудня 2021 року зареєстрованого в реєстрі за № 2797 зазначено, що чоловік покупця заявою, справжність підпису на якій засвідчено 22 грудня 2021 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. за реєстровим № 2792, повідомляє що грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири є особистою приватною власністю його дружини та придбана квартира також буде об`єктом особистої приватної власності дружини. Вказані обставини спростовують твердження позивача, про те що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторін в апеляційному не оскаржено та відповідно до ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 як покупець 08 грудня 2018 року в м. Хмельницький уклала в письмовій формі договір купівлі-продажу автомобіля № 1056 з юридичною особою «Катрик ЕНД КО Болгарія» як продавцем автомобіля Toyota Corolla, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , за яким ОСОБА_2 придбала даний автомобіль.

Електронне декларування спірного автомобіля здійснено 07.02.2019 та цього ж дня отримано сертифікат відповідності транспортного засобу.

16 лютого 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який було розірвано 06.09.2022 року.

06 березня 2019 року право власності на автомобіль Toyota Corolla, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі єдиної інформаційної системи за ОСОБА_2

16 грудня 2021 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири продала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_5 , яка належала їй на праві особистої приватної власності, за ціною 496510,57 грн.

22 грудня 2021 року між ОСОБА_6 , яка діяла від свого імені та від імені та в інтересах ОСОБА_7 , як продавцем та ОСОБА_2 як покупцем було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_2 придбала у власність квартиру АДРЕСА_3 за 695125 грн.

В п. 6 договору зазначено, що чоловік покупця заявою, справжність підпису якого засвідчено приватним нотаріусом 22.12.2021 року, повідомляє, що грошові кошти, які витрачаються на придбання квартири є особистою приватною власністю дружини і цей факт доведений до відома продавця.

Перед укладенням даного договору ОСОБА_1 22.12.2021 року, надав нотаріально засвідчену заяву, яка зареєстрована в реєстрі №2792, в якій вказав, що він є чоловіком ОСОБА_2 , усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, яке повністю відповідає його внутрішній волі даною заявою повідомляю, що грошові кошти, які витрачаються його дружиною на придбання квартири АДРЕСА_3 , є її особистою приватною власністю. Придбана квартира також буде об`єктом особистою приватної власності його дружини. Приватний нотаріус Лучковська Т.М. засвідчила справжність підпису ОСОБА_2 .

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

В силу ч. 1 ст. 69 СК України слідує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом автомобіль Toyota Corolla, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , був придбаний ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хмельницькому до реєстрації шлюбі.

Доказів тому, що вказаний автомобіль було придбано за спільні кошти сторін до реєстрації шлюбу позивачем суду надано не було.

Також позивачем не доведено факт придбання квартири АДРЕСА_3 за спільні кошти подружжя Яворських.

Так 16 грудня 2021 року ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири продала квартиру АДРЕСА_5 , яка належала їй на праві особистої приватної власності, за ціною 496510,57 грн., а вже 22 грудня 2021 року придбала у власність квартиру АДРЕСА_3 за 695125 грн.

При цьому перед укладенням договору ОСОБА_1 подав нотаріусу заяву, яка зареєстрована в реєстрі №2792, в якій вказав, що він, усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, яке повністю відповідає його внутрішній волі даною заявою повідомляю, що грошові кошти, які витрачаються його дружиною на придбання квартири АДРЕСА_3 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 і придбана квартира також буде об`єктом особистою приватної власності його дружини.

Зміст вказаної заяви зазначено нотаріусом і п. 6 договору 22 грудня 2021 року.

Доказів того, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя позивачем суду надано не було.

З врахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що, висновки суду першої інстанції, що спірна квартира та автомобіль Toyota Corolla, 2002 року випуску, є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , та не підлягають поділу між подружжям є законними та обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги, що спірний автомобіль є спільною власністю подружжя, оскільки при його купівлі він вже був оформлений на шлюбне призвіще відповідачка ОСОБА_4 і його оформлення було здійснено вже після реєстрації шлюбу 06.03.2019 року слід відхилити.

Як зазначено вище, автомобіль Toyota Corolla, 2002 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , був придбаний ОСОБА_2 за письмовим договором купівлі-продажу 08 грудня 2018 року в м. Хмельницькому, тобто до реєстрації шлюбі, а тому дата реєстрації автомобіля не може свідчити про його придбання за спільні кошти подружжя.

Посилання апелянта, що для розмитнення автомобіля було потрачено спільні кошти подружжя в сумі 4000 Євро, жодними доказами не підтверджено. При цьому вказані кошти, за факту доведеності, були потрачені не на придбання автомобіля, а на його оформлення, що теж свідчить про придбання автомобіля до шлюбу відповідачкою за особисті кошти.

Що стосується доводів апелянта щодо спірної квартири, що судом не враховано, що за місяць до купівлі квартири у місті Хмельницькому відповідачка продала свою квартиру у місті Деражня лише за 18 000 доларів США і цих коштів їй би не вистачило для купівлі спірної квартири 25 000 доларів США, а саме 7 000 доларів США це були його заощадження зібрані ним ще до шлюбу, отже вказана квартира не є її особистою власністю, а має статус спільного сумісного майна подружжя, то такі доводи теж є необґрунтованими та недоведеними позивачем.

Як вказано в мотивувальній частині постанови перед укладенням договору купівлі-продажу спірної квартири апелянт особисто подав нотаріусу заяву, в якій вказав, що грошові кошти, які витрачаються його дружиною на придбання квартири АДРЕСА_3 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 і придбана квартира також буде об`єктом особистою приватної власності його дружини.

Тобто позивач добровільно визнав, що спірна квартири придбана за особисті кошти відповідачки і є її особистою власністю.

Твердження позивача, що він взяв у своїх батьків та надав відповідачці 7000 доларів США, яких не вистачало для придбання спірної квартири, теж не підтверджується жодним чином, а тому з врахуванням заяви позивача нотаріусу перед укладенням договору відсутні підстави для визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя та застосування норм ч. 2 ст. 60 СК України.

Апеляційний суд не приймає посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду в справі № 691/262/15, оскільки правовідносини в даній справі є відмінними від правовідносин в справі № 691/262/15, в якій сторона лише написала письмову розписку, що немає матеріальних претензій до іншої сторони. Натомість в даній цивільній справі позивач нотаріально посвідчив, що кошти на придбання спірної квартири є особистими коштами відповідача і придбана квартира буде її особистою власністю.

Не спростовують рішення суду і інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Самбір Ольгою Євгенівною, залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова