Провадження № 2-о/127/431/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.

при секретарі Бойчук Я.П.,

за участі: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника зацікавленої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниці, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Вінницька міська рада, про встановлення факту постійного проживання спадкодавця і спадкоємця на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання спадкодавця і спадкоємця на час відкриття спадщини, яку мотивувала тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5 .

На початку 1996 року сім`я ОСОБА_4 познайомились з ОСОБА_6 та його дружиногю - ОСОБА_7 , які проживали самі у своїй квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належала їм на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.12.1996, яке було видано їм на підставі рішення Вінницької міської ради народних депутатів № 1022 від 26.12.1996 року.

Зі змісту свідоцтва вбачається, що вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та належить їм на праві власності по (ідеальної) частки, та складається з однієї кімнати, загальною площею 30,5 м2 .

Заявник зазначає, що станом на 1996 рік, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були особами похилого віку та потребували стороннього догляду, допомоги і піклування. У зв`язку із чим, сім`я заявника час від часу приходила до них у гості, забезпечували їх усім необхідним, повністю забезпечували харчами, ліками, через, що між ними склалися теплі та дружні стосунки. Втім, з кожним днем ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потребували все більше і більше постійного догляду, допомоги та піклування, а тому останні прийняли спільне рішення запропонувати сім`ї заявниці проживати разом з ними, у їхній квартирі.

Згодом сім`я заявниці переїхала до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і з кінця 1996 року вони проживали усі разом однією сім`єю, за спільні кошти вони забезпечували родину усім необхідним, сплачували всі комунальні платежі по квартирі та інші витрати, а також за рахунок спільних родинних коштів несли всі інші витрати з утримання житла.

Втім, через кілька років їхнього спільного проживання у ОСОБА_7 різко погіршився стан здоров`я та 11.01.1999 року вона померла.

Після її смерті відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі на частку у вищезазначеній квартирі.

Дітей за час шлюбу у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не було, а тому ОСОБА_6 був єдиним спадкоємцем, проте він не зміг звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із погіршенням стану здоров`я. Однак, враховуючи положення статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Тобто, ОСОБА_6 вважається, таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті його дружини, оскільки він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а саме часткою квартири, яка належала його дружині.

Оскільки, стан здоров`я ОСОБА_6 після смерті дружини погіршився і він вирішив уповноважити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 управляти та розпоряджатися усім його майном, що підтверджується дорученням № 70 від 23.01.1999. А згодом, 07.06.1999 року був укладений договір довічного утримання між заявницею, на підставі доручення, від імені ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Демчуковою К.М. 28.05.1999 № 507 та ОСОБА_4 . Із змісту договору вбачається, що сторони уклали цей договір про те, що ОСОБА_6 передає у власність ОСОБА_4 частку квартири під номером АДРЕСА_2 , що також зазначено на зворотній стороні свідоцтва про право на спадщину від 07.06.1999 та взамін чого ОСОБА_4 зобов`язується забезпечувати відчужувача харчуванням, одягом та необхідною допомогою довічно на умовах цього договору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помирає. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_6 зробив розпорядження лише щодо частки квартири, що підтверджується Договором, відповідно до якого ОСОБА_4 набув права власності на вказану частку.

ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 24.05.2002, зі змісту якого вбачається, що останній належить частки квартири АДРЕСА_2 .

У подальшому сім`я заявниці прийняла рішення укласти договір дарування частини квартири від 08.11.2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1648. Зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_4 передав безоплатно у власність подарував ОСОБА_1 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . З огляду на це, заявник стала власником частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,5 м2.

Через деякий час, а саме у 2011 році стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 погіршилися, у зв`язку із чим шлюб між ними було розірвано. В тому ж році ОСОБА_4 переїхав та почав проживати окремо, з огляду на це його було знято з місця реєстрації.

Щодо частки квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_7 слід зазначити, щопісля смерті ОСОБА_6 спадкоємців першої та другої черги немає, а з огляду на вищезазначені обставини вбачається, що сім`я заявника з кінця 1996 року по 23.04.2001 року, тобто по дату смерті ОСОБА_6 проживали з ним, вели спільний побут, допомагали по господарству, спільно користувались всіма житловими приміщеннями, мали спільний бюджет, разом купували харчі та утримували останнього як члена їх сім`ї. Крім того, після смерті ОСОБА_6 заявник разом із сім`єю продовжила проживати у квартирі АДРЕСА_2 , де фактично мешкає і до цього часу. Отже, можна вважати, що заявник фактично вступила в спадщину після смерті ОСОБА_6 , шляхом управління та володіння спадковим майном, а саме часткою квартири. Тобто, з дати відкриття спадщини а саме 23.04.2001 і по теперішній час заявник протягом останніх 20 років, відкрито та добросовісно користується, розпоряджається, веде господарство, повністю утримує майно, в тому числі і 1/2 неуспадкованої частки.

Вказане підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання, довідками № 9029 та № 1606 про реєстрацію місця проживання від 05.10.2018 та від 14.03.2019, виданою ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання», копією особового рахунку № НОМЕР_2 від 28.03.2019 та Актом № 10880 від 01.04.2019, складеного ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та засвідченого начальником ВРУ ТОВ «ЖЕО» - В. Ю. Чумановим.

З огляду на вище вказане, встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та встановлення факту прийняття спадщини заявниці необхідно для належного оформлення права власності на частку квартири, у зв`язку з чим остання звернулась до суду із даною заявою.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.06.2024 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Олійник Ю.А. в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги за обставин, викладених в заяві, просили суд її задоволити. Судові витрати просили залишити за заявником.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_3 в судовому засіданні при вирішенні справи поклався на думку суду.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , суду пояснила, що вона є сусідкою заявника також зазначила, що ОСОБА_1 та покійні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проживали постійно в одній квартирі більше 20 років, вона бачила їх завжди разом, ОСОБА_1 допомагала по господарству ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на житло, квартира АДРЕСА_2 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та належала їм на праві власності по (ідеальної) частки, складається з однієї кімнати, загальною площею 30,5 м2 .( а.с.12, 13-15)

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_3 від 11.01.1999 року.(а.с.16)

07.06.1999 року укладений договір довічного утримання між заявником, яка діяла на підставі доручення, від імені ОСОБА_6 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Демчуковою К.М. 28.05.1999 № 507 та ОСОБА_4 , із змісту якого вбачається, що сторони уклали цей договір про те, що ОСОБА_6 передає у власність ОСОБА_4 частку квартири під номером АДРЕСА_2 , що також зазначено на зворотній стороні свідоцтва про право на спадщину від 07.06.1999 та взамін чого ОСОБА_4 зобов`язується забезпечувати відчужувача харчуванням, одягом та необхідною допомогою довічно на умовах цього договору.(а.с.17)

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 24.04.2001 року (а.с.18).

Згідно свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 від 24.05.2002 року, ОСОБА_1 належить частки квартири АДРЕСА_2 .(а.с.19)

Відповідно до договору дарування частини квартири від 08.11.2005, зареєстрованого в реєстрі за № 1648, ОСОБА_4 передав безоплатно у власність подарував ОСОБА_1 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник стала власником частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 30,5 м2.(а.с.20)

Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.03.2024 року, нотаріусом Родіоновою Н.В., відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних стосунків у зв`язку із чим неможливо встановити наявність підстав для спадкування, а також рекомендовано з даного питання звернутись до суду.(а.с.21)

Відповідно до актів № 10880 від 01.04.2019 року, № 147 від 18.03.2024 року, №148 від 18.03.2024 року, посвідчених сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та довідок про місце реєстрації, вбачається, що ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_7 (померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстровані та проживають разом в квартирі АДРЕСА_2 .(а.с.22-32)

Відповідно до листа № СО-51-1903 від 23.08.2023 року АТ «Вінницяобленерго», особовий рахунок № НОМЕР_5 оформлений на ОСОБА_1 (а.с.42)

Згідно листа № 06/18-3858 від 24.08.2023 року КП «Вінницяоблводоканал», типовий договір на квартиру АДРЕСА_3 , укладений з ОСОБА_1 (а.с.43)

За більш ніж 10 років спільного проживання, у заявниці із померлою склались відносини, які в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України можна охарактеризувати як сімейні, оскільки останні були пов`язані спільним побутом, спільним коштами, спільно утримували житло (сплачували за комунальні послуги, придбавали речі домашнього вжитку), придбавали продукти харчування, спільно відзначали свята, надавали одне одному взаємну допомогу, мали усні домовленості про порядок користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зі змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 3 ч. 2 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частиною 3ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до п. 2, 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутись в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно ч.4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практика Європейського Суду з прав людини свідчить про те, що відносини де - факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям; що якщо заявники прожили спільно близько 15 років, вони складають сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом.

Крім цього, пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Стаття 12ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. ст. 77, 81ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду.

Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст. 293 ЦПК України).

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішення спору про право.

Судовий збір за клопотанням заявниці, підлягає залишенню за нею.

Отже, керуючись ст. 3 СК України ст.ст. 1216-1223, 1264, 1268 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 7, 10, 12, 76, 81, 293, 315, 316, 319 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Вінницька міська рада, про встановлення факту постійного проживання спадкодавця і спадкоємця на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із спадкодавцем ОСОБА_6 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4 , з січня 1996 року до 23.04.2001 року.

Судові витрати залишити за заявником.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09.09.2024 року.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_6 , адреса для листування: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Вінницька міська рада, , місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця.

Суддя: