Справа № 930/3331/23
Провадження № 22-ц/801/1816/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 рокуСправа № 930/3331/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Немирівської міської ради Вінницької області про поновлення строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області у складі судді Царапори О. П. від 20 червня 2024 року,

в с т а н о в и в:

В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 .

В обґрунтовування вимог позову покликався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина у виді садиби (житлового будинку) по АДРЕСА_1 .

Мати залишила заповіт на його ім`я, але через стрес, перенесений у зв`язку з її смертю, та незнання про наявність заповіту у встановлений строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини він не звернувся.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2024 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 був спадкоємцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , першої черги за законом, тому його незнання про наявність заповіту не впливало на волевиявлення щодо подання заяви про прийняття спадщини, об`єктивних причин, які б унеможливлювали подання такої заяви впродовж установленого законом шестимісячного строку, позивач не зазначив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2024 року скасувати і ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Звертав увагу, що суд першої інстанції не надав оцінку його стресовому стану, викликаному смертю матері, а мотивував своє рішення лише тим, що незнання про наявність заповіту спадкоємцем, який також є спадкоємцем за законом першої черги, не є поважною причиною пропущення строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою третьою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві померла мати ОСОБА_1 ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина у виді садиби (житлового будинку) по АДРЕСА_1 .

Згідно із заповітом від 17 квітня 2018 року, посвідченим секретарем виконавчого комітету Чуківської сільської ради Немирівського району Вінницької області, зареєстрованим за № 8, ОСОБА_2 усе належне їй на час смерті майно заповіла ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Отже право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Як роз`яснено в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Докази, які беруться до уваги судом при визначені поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, є переважно письмові докази довідки медичних установ про стан здоров`я та проходження курсу лікування, довідки про перебування особи у відрядженні чи за межами України, інші довідки, акти, листування, що містять відомості щодо обставин, які перешкоджали зверненню спадкоємця до нотаріальної контори в строки встановлені статтею 1270 ЦК України.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 посилався на незнання про наявність заповіту та великі моральні страждання, викликані смертю матері.

У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24 Велика Палата Верховного Суду, зокрема констатувала, що: «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом».

Отже суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що незнання про наявність заповіту позивачем, який також є спадкоємцем за законом першої черги, не є поважною причиною пропущення строку на подання заяви про прийняття спадщини.

Щодо доводів про моральні страждання у зв`язку зі смертю матері, що унеможливили звернення ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини, то всупереч приписам частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України вони взагалі нічим не підтверджені (ні виписок із відповідних медичних документів, доказів звернення за психологічною допомогою, будь-яких інших доказів, які б вказували на об`єктивну неможливість ведення активного соціального життя ОСОБА_1 впродовж понад двох років після смерті матері, у справі немає).

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що за положеннями частини другої статті 1272 ЦК України спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини і без судового рішення, якщо інші спадкоємці, які прийняли спадщину, подадуть свою письмову згоду на це.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз`яснено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 зазначив відповідачем Немирівську міську територіальну громаду в особі Немирівської міської ради Вінницької області, проте жодних даних про відсутність інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття він не зазначив, що є додатковою самостійною підставою для відмови у позові через його недоведеність.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, що є підставами для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 20 червня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук