29.08.2024 Справа № 756/3121/24
Справа № 756/3121/24
Провадження 2/756/2418/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Колядінцевій П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації посилається на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилися у незареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.02.2023 року у зв`язку із тим, що квартира, де проживали діти, згоріла, дітей влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 служби у справах дітей та сім`ї міста Києва. Мати дітей померла, батько дітей проживає у Німеччині.

Оскільки ОСОБА_1 самоусунувся від виховання дітей та ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації просить суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У поданому відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки ніколи не відмовлявся від виконання обов`язків по вихованню та утриманню дітей.

У судовому засіданні представник органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації - Дмитренко О.М. та представник служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації - Астапенко Л.М. позов підтримали, просили задовольнити.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про неможливість прийняття участі у судовому засіданні у зв`язку із перебуванням за кордоном.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, думку дітей, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України установлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 17-18).

Станом на 06.10.2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 19).

Згідно листа Шевченківського районного управління ГУ ДСНС України у м. Києві № 7123 01-545/71 від 18.07.2023 року 03.02.2023 року у квартирі АДРЕСА_2 була пожежа (т. 1 а.с. 24).

Розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації № 59 від 06.02.2023 року відібрано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від матері ОСОБА_4 у зв`язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров`я дітей (т. 1 а.с. 20).

Згідно листа служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації № 109/40-544 від 17.05.2023 року діти влаштовані до центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1 до встановлення юридичного статусу та вирішення їх подальшої долі в судовому порядку (т. 1 а.с. 32).

Як вбачається з листа Київського відділу державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (м. Київ) № 3377/33.12-58 від 14.12.2023 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстрація смерті проводилась відділом, про що складено актовий запис про смерть № 13545 від 02.08.2023 року (т. 1 а.с. 25).

Згідно листа служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації № 10413-722 від 28.02.2023 року ОСОБА_1 звертався до служби з метою вирішення питання щодо передачі дітей йому (т. 1 а.с. 33).

16.06.2023 року ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації з проханням надати дозвіл на відвідування дітей в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей № 1. Крім того, виявив бажання забрати дітей до Німеччини, де він проживає (т. 1 а.с. 26, 28).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04.08.2023 року відмовлено у задоволенні позову органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, який діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав з підстав відсутності доказів, які підтверджують факт неналежного виконання батьківських обов`язків (т. 1 а.с. 21-23).

Листом служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 109/40-1426 від 17.08.2023 року повідомлено ОСОБА_1 про необхідність особистого звернення до Шевченківського районного центру надання адміністративних послуг з метою оформлення ID-картки неповнолітньому ОСОБА_2 та оформлення закордонних паспортів дітей (т. 1 а.с. 29).

Згідно відповіді ОСОБА_1 від 31.08.2024 року, він повідомив про вчинені 25.08.2023 року та 26.08.2023 року разом з дітьми дії, направлені на отримання ними закордонних паспортів (т. 1 а.с. 38).

Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у листах № 109/40-1890 від 02.10.2023 року, 109/40-2026 від 13.10.2023 року, № 109/40-2262 від 08.11.2023 року, № 109/40-2350 від 17.11.2023 року, 10919/Г-1369 від 05.12.2023 року, № 109/40-2774 від 29.12.2023 року повідомляла ОСОБА_1 про необхідність вирішення питання про повернення дітей до батька (т. 1 а.с. 39,42,48,57).

ОСОБА_1 у листах від 08.10.2023 року, 03.10.2023 року, 14.11.2023 року, 24.11.2023 року, 13.12.2023 року, 21.12.2023 року повідомляв про неможливість приїзду в Україну та просив вчинити всіх необхідних дій для безпеки дітей та відправлення їх у Німеччину (т. 1 а.с. 40,41,47,49,54,60-62).

Висновком органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 109-1467 від 07.03.2024 року визначено доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 9-12).

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що працює директором центру соціально-психологічної реабілітації дітей № 1, де з 10.02.2023 року по даний час проживають діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . ОСОБА_1 проживає у Німеччині, приїжджав один раз з метою отримання для дітей паспортів. Діти не бажають спілкуватися з батьком, проте батько має бажання забрати дітей.

ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що йому подобається проживати у центрі, де проживає наразі, з батьком проживати не хоче. З батьком спілкується рідко, останній раз бачив його влітку 2023 року коли ходили робити паспорта, при цій зустрічі батько дав гроші. Батько часто йому телефонує, проте він слухавку не бере, бо не хоче спілкуватись.

ОСОБА_2 у судовому засіданні показав, що з батьком не спілкується і спілкуватись не хоче, він не телефонує, не допомагає. Останній раз бачив його коли вони ходили в ЦНАП робити паспорт. Їхати у Німеччину бажання не має.

У ст. 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п.п. 1 та 2 ст. 3 Конвенції ООН від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці зобов`язуються забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Так п. 2 ч. 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Системне тлумачення вищенаведеної норм закону дозволяє зробити висновок про те, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови встановлення винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками в супереч інтересам їх дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як роз`яснено у п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Стала практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що позбавлення батьківських прав повинно ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків чи осіб під опікою яких вони перебувають.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц, постанова касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 09.11.2020 року № 753/9433/17.

Установленні під час розгляду справи обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не втрачав інтересу до своїх дітей, висловлював бажання брати участь в їх утриманні та вихованні, намагався забрати їх до Німеччини, де проживає сам внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, однак діти не мають бажання проживати разом з ним у Німеччині, що свідчить про відсутність свідомого ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків.

Висновок органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 стосовно його дітей, суд оцінює, як такий, що не містить переліку конкретних обставин, які б свідчили про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків.

Таким чином, суд не знаходить достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його синів, оскільки позивачем не доведено того, що це буде відповідати інтересам дітей і є необхідним за умов, що склались.

При цьому, суд вирішуючи спір виходить з пріоритету якнайкращих інтересів дітей та оцінює висловлену ними думку, як таку, що сформувалася під впливом тяжких для них життєвих обставин й не може бути безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо них з огляду на встановлені у цій справі обставини.

Так, згідно правової позиції Верховним Судом висловленої у постанові від 13.07.2022 року у справі № 705/3040/18 /провадження № 61-19878св21/ озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї.

За таких обставин позов органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2-13, 76-83, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення його повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя