Провадження № 6/752/583/24
У Х В А Л А

06.09.2024 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чекулаєва С.О.,

з участю секретаря - Пастух З.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Борського Руслана Михайловича

про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 , суд

ВСТАНОВИВ:

Суть подання

14.08.2024, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борський Руслан Михайлович (надалі також - приватний виконавець), звернувся до суду зі поданням в порядку статті 443 ЦПК України, в якому просив

- визначити частку ОСОБА_1 (надалі також - боржник), ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) у нерухомому майні, а саме - квартира АДРЕСА_1 , що належить дружині ОСОБА_2 на праві власності.

Подання мотивоване тим, що боржник - ОСОБА_1 , відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (надалі також - СК України) має на праві спільної сумісної власності (одну другу) частку квартири, яка була набута його дружиною - ОСОБА_2 під час шлюбу.

Іншого рухомого та/або нерухомого майна чи грошових коштів на які можна звернути стягнення для виконання рішення суду боржник не має.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2024 головуючим суддею по справі визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва С.О. Чекулаєва.

Судове засідання у справі з повідомленням сторін та заінтересованих осіб призначено на 06.09.2024.

06.09.2024 у судове засідання з`явилися приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Борський Р.М. та боржник по виконавчому провадженню ВП № 72602835 ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, які встановив суд

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Борського Руслана Михайловича, перебуває виконавче провадження НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 752/13088/22 від 07.06.2023, виданого 08.08.2023 Голосіївським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 350 000,00 грн, 3% річних в розмірі 7 019,18 грн та інфляційних втрат в розмірі 43 470,00 грн.

22.08.2023 до приватного виконавця надійшла заява від ОСОБА_3 про прийняття до виконання виконавчого листа від 07.06.2023 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в загальному розмірі: (350 000,00 + 7 019,18 + 43 470,00) = 400 489,18 грн.

22.08.2023, приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 72602835), яку скеровано боржнику 23.08.2023 рекомендованим листом.

22.08.2023, приватним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 40 048,91 грн.

22.08.2023, приватним виконавцем винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження із визначенням суми мінімальних витрат в розмірі 505,50 грн.

22.08.2023, приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, згідно якої накладено арешт у межах суми звернення стягнення у розмірі 441 043,59 грн, на все нерухоме та рухоме майно, що належить боржнику - ОСОБА_1

23.08.2023, приватним виконавцем винесено постанову про арешт грошових коштів боржника - ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення у розмірі 441 043,59 грн, які перебувають на його рахунках, відкритих у банківській установі.

Суд встановив, що згідно розпорядження приватного виконавця НОМЕР_2 від 22.09.2023, з надходжень на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа № 752/13088/22, виданого 08.08.2023 було перераховано на користь приватного виконавця грошові кошти у розмірі 415,29 грн та на користь стягувача - ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 4 152,91 грн.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №356333755 суд встановив, що боржник ОСОБА_1 має на праві спільної часткової власності 1/20 частки в квартирі АДРЕСА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що приватний виконавець вживав заходи для звернення стягнення на 1/20 частки в квартирі АДРЕСА_2 , яка належить боржнику, проте листом від 07.05.2024 № 100-5518 Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила у наданні дозволу для передачі на реалізацію вказаної вище квартири з тих мотивів того, що у квартирі проживають неповнолітні діти 07.10.2019 року народження та ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд встановив, що 31.10.2015 між ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) був зареєстрований шлюб, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №2, актовий запис №1183.

Згідно наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №389435004 від 02.08.2024 суд встановив, що ОСОБА_2 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 , право власності н яку зареєстровано 17.07.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224).

Враховуючи, що заборгованість за виконавчим документом не сплачена, доходу та іншого майна на яке можна звернути стягнення боржник не має приватний виконавець звернувся до суду із відповідним поданням, в порядку статті 443 ЦП України, про визначення частки боржника в квартирі АДРЕСА_1 , що належить дружині боржника ОСОБА_2 та була придбана під час перебування у зареєстрованому шлюбі із боржником.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні приватний виконавець підтримав своє подання, заявив, що заборгованість за виконавчим документом станом на цей час не погашена, боржник сплатив з усієї суми боргу лише грошові кошти у розмірі 4 152,91 грн, сам боржник рішення суду не виконує, звернення стягнення на 1/20 частки в квартирі АДРЕСА_2 є неможливим, оскільки Голосіївська РДА відмовила у наданні дозволу для передачі на реалізацію 1/20 частки вказаної вище квартири, іншого майна або доходів боржник не має.

У судовому засіданні боржник визнав наявність боргу, розмір заборгованості вказану приватним виконавцем не заперечив, вказав, що має намір виконати рішення суду за рахунок коштів, які отримає від відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_4 , яка перебуває у його спільній сумісній власності разом з його родичами.

Боржник також визнав, що з 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка у 2018 році, будучи у шлюбі з боржником придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Боржник просив відмовити у задоволені подання приватного виконавця, оскільки вказував, що брав грошові кошти у позику виключно на свої потреби, без згоди дружини, просив також відстрочити виконання судового рішення та висловлював своє бажання добровільно сплатити заборгованість після працевлаштування.

Будь - яких заяви та/або клопотання учасники справи не подавали.

Мотиви, з яких суд дійшов висновків та закон, яким керувався суд

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - Конвенція).

Суд вказує, що виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.

Такого ж висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 16.01.2018 року у справі № 520/17779/14-ц, провадження № 61-1082 св 17.

Крім цього в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

Таким чином суд звертає увагу на важливість виконання судового рішення, яке було ухвалене повноважним судом та набуло законної сили.

За приписами частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Частиною першою статті 443 ЦПК України встановлено, що питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Частиною першою та третьою статті 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України, свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

На підставі наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №389435004 від 02.08.2024 суд встановив, а боржник не заперечував, що ОСОБА_2 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі із боржником, 17.07.2018 здійснила державну реєстрацію права власності квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , право власності, яку зареєстровано 17.07.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224).

Суд вказує, що якщо майно, в тому числі нерухоме, придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Боржник у судовому засіданні не заперечував та не надав жодних доказів, які б спростовували презумпцію належності йому квартири за адресою: АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності відповідно до статті 60 СК України.

Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічними за своїм змістом є положення частини другої статті 370 ЦК України, відповідно до якої, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Зважаючи на зазначені вище положення матеріального та процесуального закону та враховуючи право приватного виконавця на звернення до суду із поданням про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог подання з врахуванням доведеності факту належності майна боржнику, яким він володіє з іншим співвласником.

Враховуючи те, що частки квартири, яка є у спільній сумісній власності боржника - ОСОБА_1 та іншого співвласника - ОСОБА_2 не визначені, виходячи з презумпції рівності часток у праві спільної сумісної власності, з огляду на те, що рішення суду залишається не виконаними, і протягом тривалого часу з моменту набрання ним законної сили боржник його не виконує, не працює, не повертає кошти, немає іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, тому з метою виконання судового рішення слід вважати, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , право власності, яку зареєстровано 17.07.2018 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224) є рівними і одному із співвласників квартири боржнику належить (одна друга) частка вказаної квартири.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 443 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Борського Руслана Михайловича про визначення частки майна боржника ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити частку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спільному майні подружжя, яка становить частину у наступному нерухомому майні:

-квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності дружині ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного рішення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 09.09.2024.

Суддя: С.О. Чекулаєв