КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №642/7647/21
Провадження № 2/552/1044/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Кумир О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач КП «Харківські теплові мережі» звернувся в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, що отримані за адресою АДРЕСА_1 за період з 01.06.2013 по 30.09.2021 році в сумі 113 540 грн. 55 коп., інфляційні втрати в сумі 6 408 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 2 843 грн. 04 коп. Просив стягнути суму заборгованості та судові витрати.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2021 рок відкрито спрощене позовне провадження по справі.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

31.10.2023 року Київстким районним судом ухвалено заочне рішення по справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29.12.2023 року по справі скасовано заочне рішення.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома, відзив суду не направляв.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідач у квартирі АДРЕСА_2 , користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді централізованого опалення,які надаються позивачем відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року.

Відповідно до ст. 32 Закону України Про житлово-комунальні послуги плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Нормою статті 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

За нормами ст. 68 ЖК України, ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

В зв`язку з тим, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання в повному обсязі та не оплачує послуги з теплопостачання, утворилась заборгованість за період з 01.06.2013 по 30.09.2021 в сумі 113 540 грн. 55 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідач у заяві про скасуваня заочного рішення посилався на пропущення позивачем строку давності при зверненні до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Вирішуючи вказану заяву, суд встановив, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 12 листопада 2021 року.

Одночасно судом враховано, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідача заборгованості за надані послуги від 14.12.2017 року за період з 01.06.2013 по 31.10.2017 рік, заяву задоволено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 22.02.2018 року за заявою боржника судовий наказ скасовано.

Частиною 1 ст.95 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.96 ЦПК України.

Пунктом 3 ч.1 ст.96 ЦПК України встановлено, що судовий наказ видається, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово - комунальних послуг.

У разі скасування судового наказу, позивач має право заявити свої вимоги до відповідача у позовному проваджені з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

Частиною 3 ст. 118 ЦПК України визначено, що позовна заява щодо вимог, визначених у ч.1 ст. 96 ЦПК України, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Позивач, керуючись нормами чинного законодавства, та на підставі норм п. 3 ч. 1ст. 96 ЦПК Україниу звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена та 14 грудня 2017 року виданий судовий наказ, чим дотримався процесуальних вимог щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Таким чином, першочергове звернення позивача до Ленінського районного суду м. Харкова з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячої води за період з 01.06.2013 по 31.10.2017 року, було обов`язком, а не правом стягувача, передбаченим законодавством, яке в результаті вплинуло на перебіг строків позовної давності.

В зв`язку зі скасуванням судового наказу позивач звернувся до суду із даним позовом у відповідності до п. 2 ч.8 ст. 105-1 ЦПК України.

Відповідно до норми ч.2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову, в даному випадку заяви на видачу судового наказу, до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Згідно з ч.3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Також вирішуючи заяву відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, суд враховує , що відповідно до п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні було введено Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211, і діяв він з 12 березня 2020 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Таким чином карантин діяв в Україні з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року, тобто тривав три роки три місяці та 19 днів.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням карантину, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, строк позовної давності починається з 12 березня 2017 року.

А тому, аргументи відповідача з приводу пропущення позивачем строків позовної давності є безпідставними.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Проте відповідач на підтвердження своєї позиції з приводу заявлених до нього позовних вимог не надав суду доказів у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України на спростування суми заборгованості за отримані послуги, також відсутній контррозрахунок відповідача

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню крім суми заборгованості за послуги з централізованого опалення , інфляційні втрати в сумі 6408 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 2843 грн. 04 коп., а всього 122 791 грн. 59 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Відповідно ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.12, 13,81, 141, 256, 259,263-263, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.06.2013 по 30.09.2021 в сумі 113 540 грн. 55 коп., інфляційні втрати 6408 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 2843 грн. 04 коп., а всього 122 791 грн. 59 коп (сто двадцять дві тисячі сімсот дев`яносто одна гривня 59 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» понесені судові витрати в розмірі 2 270 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», (місцезнаходження 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, );

Відповідач: ОСОБА_1 , (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено ).

Головуючий Ж.В.Кузіна