Справа № 756/3196/24
Провадження № 2/756/2447/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Київської міської ради про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 квартири АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем померлого, а також власником іншої 1/2 квартири АДРЕСА_1 , в якій він з батьком постійно проживав на час відкриття спадщини, хоча був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Позивач звернувся до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_2 , однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки в шестимісячний строк з дня смерті батька не подав заяву про прийняття спадщини. Також нотаріус вказав, що місце реєстрації позивача не співпадає з місцем проживання та реєстрації батька, внаслідок чого нотаріусом було визначено відсутність факту прийняття позивачем спадщини та фактичного його проживання. На підставі цього, нотаріусом рекомендовано звернутися до суду.

У зв`язку з наведеним, з метою реалізації спадкових прав, позивач просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 19.03.2024 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.04.2024 витребувано у Одинадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №825/2023, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 .

28.05.2024 на адресу суду від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи №825/2023, заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29.05.2024 до суду представник позивача подав клопотання про долучення доказів по справі.

04.06.2024 до суду представник позивача подав заяву, в якій просив розглянути справу без присутності сторони позивача, а також свідків, у зв`язку з непередбачуваними обставинами. До заяви долучено акт про фактичне місце проживання.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу для судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися. При цьому, 04.06.2024 до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09.05.1963, батьками ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1993 Державним комунальним підприємством "Житлофонд" Мінського району м.Києва посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та членм його сім`ї: ОСОБА_3 (у рівних частках).

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25634148 від 15.08.2014, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.08.2024, 1/2 квартири АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 - батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 06.03.2023.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

15.11.2023 позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори.

З матеріалів спадкової справи №825/23, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , інші особи, крім позивача із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Як вбачається із листа завідувача Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. від 15.11.2023, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки у шестимісячний строк з дня смерті батька не подав заяву про прийняття спадщини, докази фактичного сумісного проживання батька разом із ним, відсутні. Для реалізації спадкових прав рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із частиною першою статтті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 315ЦПК України та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку позовного провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1217, 1218 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом норми статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин першої і третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець для вступу у права на спадкування має прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Позивач зазначає, що за адресою: АДРЕСА_3 постійно проживав разом з батьком на час відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на дату звернення до суду, зареєстрований за тією ж адресою з 29.11.2023.

Згідно із акта про фактичне місце проживання від 31.05.2024, складеного комісією у складі: начальника дільниці №504 ОСОБА_5 , мешканців будинку АДРЕСА_4 : ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , погодженого начальником дільниці №504 ОСОБА_9 громадянин ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з 2014 року по теперішній час.

На підтвердження факту проживання за адресою: АДРЕСА_3 позивач також надав акт про фактичне місце проживання від 10.12.2023 підписаний мешканцями цього ж будинку та квитанції на оплату комунальних послуг.

Ці ж обставини знаходять підтвердження у поясненнях ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 .

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 01 липня 2020 року в справі № 222/1109/17 / провадження № 61-43496св18/, а також у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ч.ч.1-2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт, про встановлення якого просить позивач, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту постійного проживання має для позивача юридичне значення і потрібне для реалізації спадкових прав, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, про встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23.08.2024.

Відомості про сторін:

1. Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 );

2. Відповідач - Київська міська рада (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 36, ).

Суддя М.М. Ткач