Провадженн № 6/127/523/24
УХВАЛА

09 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці заяву Державного казначейства України про зміну способу виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Державне казначейство України звернулося до суду з заявою про зміну способу виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2021 року у цивільній справі №127/24903/20, яка мотивована тим, що вказаним рішенням у цивільній справі №127/24903/20 позов ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди задоволено, стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 гривень, завданої внаслідок тримання його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 15 травня 2024 року на виконання цього рішення суду видано дублікат виконавчого листа. Заявник зазначає, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, а тому боржник у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава як учасник цивільних відносин. Натомість казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Однак, суд, постановивши рішення про стягнення суми моральної шкоди помилково ототожнив державу і державний бюджет з конкретним органом державної влади юридичною особою публічного права, якою є Державна казначейська служба України та зазначив у рішенні суду про стягнення моральної шкоди в розмірі 4000,00 грн, відшкодування якої відповідно до ст. 56 Конституції України, ст. 1173 ЦК України здійснюється за рахунок держави. За викладених обставин просить змінити спосіб виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2021 року у цивільній справі №127/24903/20 шляхом стягнення з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000,00 грн, завданої внаслідок тримання його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в порядку, визначеному чинним законодавством. 04 вересня 2024 року на електронну адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява представника заявника в якій остання просила розгляду справи провести у її відсутність, заяву підтримує та просить її задовольнити.

Суд вважає за можливе провести розгляд заяви про зміну способу виконання рішення суду у відсутність осіб, які беруть участь у справі, оскільки їх неявка являється їх волевиявленням та свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом питання по суті.

Крім того, суд не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню.

Судом установлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходилася цивільна справа №127/24903/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.

29 січня 2021 року в цій справі ухвалене рішення та стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 гривень, завданої внаслідок тримання його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також стягнуто з Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), Державної казначейської служби України на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

31 березня 2021 року рішення суду набрало законної сили.

06 квітня 2021 року Вінницьким міським судом Вінницької області виданий виконавчий лист в частині стягнення судового збору та 25 травня 2021 року постановою державного виконавця Третього ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) виконавче провадження закінчене у зв`язку з його виконанням.

Виконавчий лист в частині стягнення моральної шкоди був направлений 12 травня 2021 року позивачу за його зверненням від 14 квітня 2021 року, яке надійшло до суду 06 травня 2021 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 квітня 2024 року за заявою представника позивача в цій справі виданий дублікат виконавчого листа в частині стягнення моральної шкоди.

15 травня 2024 року дублікат виконавчого лист в частині стягнення моральної шкоди отримала представник ОСОБА_1 адвокат Медончак М. М.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає право кожного на ефективний доступ до суду, що включає в себе у тому числі і право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено обов`язок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Так, згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Тобто заявник звернувся до суду як орган, який здійснює виконання цього рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду суд має з`ясувати обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановлено ст. 16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Згідно зі ст. 2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України є держава Україна.

Відповідно до ч.2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, передбачений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Відповідно до змісту пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Таким чином, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

У судових рішеннях стягнення шкоди (збитків) за рахунок держави (державного бюджету України) має відповідати приписам статті 56 Конституції України, статей 1173-1176 ЦК України, а також інших правових норм, що передбачають випадки такого відшкодування.

У постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 02 червня 2021 року у справі № 215/3408/18, від 08 серпня 2021 року у справі № 751/7182/19, від 11 серпня 2021 року у справі № 352/2255/19, від 18 серпня 2021 року у справах № 200/8310/18 і № 591/6891/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17, від 13 липня 2022 року у справі № 757/24363/20, від 25 січня 2023 року у справі № 753/22826/19, від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20, від 25 жовтня 2023 року у справі № 291/383/19 сформульовано та підтверджено висновки, згідно з якими не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положення про єдиний казначейський рахунок, що затверджено наказом Державного казначейства України від 26 червня 2002 року № 122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 липня 2002 року за № 594/6882 (далі - Положення) регламентує функціонування єдиного казначейського рахунку - основного рахунку держави для проведення фінансових операцій та ефективного управління коштами державного та місцевих бюджетів через систему електронних платежів Національного банку України.

Відповідно до Положення, єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП).

ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством. Це сукупність відкритих в органах Казначейства рахунків, а саме: бюджетні рахунки для зарахування надходжень бюджетів, передбачених законодавством; бюджетні рахунки для операцій клієнтів з бюджетними коштами; рахунки для обліку операцій з фінансування бюджетів та інші бюджетні рахунки; рахунки фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; рахунки інших клієнтів за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів, але відповідно до вимог законодавства обслуговуються органами Державного казначейства України.

Тобто списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень.

В постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 199/6713/14- ц, від 11 серпня 2021 року в справі № 352/2255/19, від 18 серпня 2021 року в справі № 591/6891/18, від 18 серпня 2021 року в справі № 200/8310/18, від 08 вересня 2021 року в справі № 751/7182/19 викладено наступну позицію: «суди першої та апеляційної інстанцій не звернули уваги та дійшли помилкового висновку про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Казначейства шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку. За таких обставин резолютивна частина рішення підлягає зміні в частині стягнення коштів не з Казначейства, а з Державного бюджету України».

Крім того, постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема, і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави Україна, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною.

Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Аналогічні правові висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року в справі № 211/2832/19 (провадження № 61-9749 св 23).

Також, Верховний Суд в постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 127/1407/22 вказав, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, а тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) (пункт 6.21) та Верховний Суд у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 296/2190/17, від 27 липня 2021 року у справі № 454/2882/19 (провадження № 61-1891св21).

Тобто, в силу приписів статті 19 Конституції України у системному зв`язку з нормами пункту 9 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження» Казначейство є лише органом виконання окремих категорій судових рішень, а зазначення його як органу з якого слідує стягувати визначений розмір шкоди шляхом списання з єдиного казначейського рахунку унеможливлює виконання рішення суду.

В контексті цієї цивільної справи, суд, дослідивши матеріали справи та доводи заявника, дійшов висновку, що обставини на які посилається заявник дійсно унеможливлюють виконання рішення суду, а запропонована у заяві зміна способу виконання рішення суду не обмежує права та можливості стягувача на отримання коштів за виконавчим листом по справі №127/24903/20 та навпаки спрямована на забезпечення належного виконання вищевказаного судового рішення, а тому заяву про зміну способу виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2021 року слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 258,260, 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Змінити спосіб виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 січня 2021 року по цивільній справі № 127/24903/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, із «Стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 гривень, завданої внаслідок тримання його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» на «Стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 4000 гривень, завданої внаслідок тримання його в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1) в умовах, що принижують його гідність та у зв`язку з поводженням, що порушує статтю 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: