РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 567/2394/23

Провадження № 22-ц/4815/565/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді : Гордійчук С.О.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Рівне апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 адвоката Оліферук Ж.А. на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2024 року, ухвалене в складі судді Василевича О.В., дата складання повного тексту судового рішення не вказана, у справі № 567/2394/23,

в с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25.10.2018 року у справі № 567/733/13 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2018 року та до досягнення сином повноліття

На даний час аліменти в розмірі 15 00 грн. щомісячно є недостатніми для забезпечення мінімальних потреб дитини.

Зазначений розмір аліментів на даний час покриває витрати на харчування дитини на 2-3 дні, або ж покриває витрати на навчання, гуртки сина на тиждень. Вважає, що позивачка перебуває у нерівному становищі з відповідачем при виконанні обов`язку з утримання малолітнього сина. Необхідність нести зростаючі витрати на утримання дитини внаслідок зростання споживчих цін на товари і послуги, зростаючі витрати для утримання та розвитку дитини об`єктивно призводять до погіршення її матеріального становища та покладають на неї надмірний фінансовий тягар.

З часу ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини змінився майновий стан та сімейне становище обох сторін.

Зазначає, що на даний час матеріальний стан відповідача покращився у порівнянні з періодом, в якому було прийнято судове рішення про стягнення з нього аліментів. Відповідач за віком та станом здоров`я працездатний, інших дітей не має, у нього в користуванні та володінні перебуває рухоме і нерухоме майно, зокрема, квартира у АДРЕСА_1 та земельні ділянки, які він здає в оренду та отримує дохід.

Вказує, що відповідач займається продажем автомобілів та час від часу змінює їх, користуючись одночасно не одним транспортним засобом, та несе витрати з їх утримання та обслуговування.

Зазначає, що при визначенні розміру аліментів позивачка керується дійсними потребами дитини та вимогами ст.182 СК України, і вважає, що аліменти у розмірі 6 000 грн. є справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку сина.

Просила суд про задоволення позову.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про збільшення розміру аліментів задоволено частково.

Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 , визначений рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25 жовтня 2018 року у цивільній справі № 567/733/18 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 28.12.2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про судовий збір.

У поданій на рішення апеляційній скарзі представник позивача вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному об`ємі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував матеріальне становище відповідача, який має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 6000 грн щомісячно.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що позивач не довела наявності у нього можливості сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн, а також зміни (покращення) його матеріального становища після постановлення судового рішення. Вказує, що він наразі заробітної плати або інших видів доходу не отримує, знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Острозької міської ради та отримує компенсаційну виплату як особа, яка надає соціальні послуги. Вважає, що розмір аліментів у сумі 1598 грн є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Просить рішення суду змінити збільшити розмір аліментів до 1598 грн щомісячно.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції цим вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано.

Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 25.10.2018 року у справі № 567/733/13 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1 500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.06.2018 року та до досягнення сином повноліття (а.с.6-8).

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст.182 - 184, 192 СК України.

Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. і наведені норми та тлумачення спростовують доводи апеляційної скарги щодо безпідставності вимог позивачки про зміну способу стягнення аліментів.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як убачається із матеріалів справи, в обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що раніше визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі недостатньо для задоволення потреб сина та вказувала на покращення матеріального стану відповідача, як платника аліментів.

У встановленому законом порядку, належними та допустимим доказами відповідач не довів факт погіршення свого матеріального стану з часу призначення аліментів за рішенням суду та не спростував доводи позивача про збільшення витрат на утримання дитини такі обставини не були встановленні при перегляді справи в апеляційному порядку.

Враховуючи вищенаведені обставини, права дитини на достатній життєвий рівень, факт перебування дитини на утриманні позивача, його вік, стан здоров`я, матеріальний стан позивача, відповідача та стан його здоров`я, відсутність у платника аліментів інших непрацездатних утриманців, зміну сімейного стану сторін, вартість життя та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, здоров`я дитини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати неповнолітніх дітей, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у зазначеному розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини та фактичного приділення позивачкою більше сил та засобів на її виховання та розвиток через проживання останнього з нею.

Судом першої інстанції враховані всі суттєві обставини справи, дотримано баланс прав та інтересів обох сторін, прийнято до уваги наявність на утриманні позивачки інших утриманців, відповідач здійснює догляд за своїм батьком, якому встановлена 1 група інвалідності у зв`язку із чим розмір аліментів на утримання дитини сторін обґрунтовано визначено саме у розмірі 3000 грн щомісячно.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів неможливості виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі відповідачем не надано, а судом таких доказів не здобуто. Навпаки, відповідач є особою працездатного віку, тому може сприяти як утриманню так матеріальному забезпеченню належним чином свого сина.

Доводи позивача про те, що розмір аліментів повинен бути визначений в розмірі 6000 грн щомісячно є необґрунтованими, оскільки зміна законодавством прожиткового мінімуму на одну дитину, а також зростання витрат на утримання дитини у зв`язку із зростанням цін на продути та одяг не є підставою для зміни розміру аліментів в судовому порядку. ( постанова Великої Палати Верховного Суду, від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18).

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи позивача, що вона понесла додаткові витрати на утримання сина у зв`язку з його лікуванням та розвитком його здібностей, навчанням, тощо, окільки із позовними вимогами в порядку ст 185 СК України вона не зверталася.

Інші докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 адвоката Оліферук Ж.А. залищити без задоволення.

Рішення Острозького районного суду Рівненської області від 22 лютого 2024 року залишити без зміни.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 05.09.2024 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.