Справа № 347/309/24
Провадження № 2/347/301/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді: Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Мошулі Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошей

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

07.02.2024 року представник ОСОБА_3 , що діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом. Позов обґрунтований тим, що в період часу з 31.08.2023р. по 02.10.2023р з карткового рахунку позивача ( ОСОБА_1 ). 375122, яка була оформлена на його ім`я в АТ КБ ПРИВАТБАНК, на картковий рахунок відповідачки, ( ОСОБА_2 ) - НОМЕР_1 , оформленої на її ім`я в АТ «Універсал банк», були перераховані гроші на загальну суму 99865 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн.

Відповідач ОСОБА_1 є колишньою подругою дружини позивача - ОСОБА_4 яка мала із відповідачкою дружні та довірливі стосунки та часто просила переводити гроші саме на рахунок своєї подруги. Саме тому, прохання перевести гроші на вказаний картковий рахунок не викликало у позивача ні якого сумніву, так як він вважав що надавав допомогу своїй дружині. Лише згодом він дізнався про те, що ОСОБА_2 не передавала гроші дружині позивача, а незаконно збагачувалась за рахунок позивача не маючи на те ні яких законних підстав.

Враховуючи, що будь яких договорів, зобов`язань між позивачем та відповідачкою не існувало, вони особисто навіть не були достатньо знайомі і ні коли не спілкувались, ОСОБА_3 як представник інтересів позивача, вважає, що переказані з картки позивача на карту відповідача гроші мають статус «безпідставно отриманих» коштів і тому вищезазначена загальна сума підлягає поверненню на рахунок позивача.

У зв`язку з цим, представник позивача просив позов задовольнити, та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 99 865 грн.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судове засідання відповідач будучи належним чином повідомленою не з`явилась, про причини неявки, суд не повідомляла (а.с. 41, 50, 56, 72).

Представник позивача в судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв. В ухвалі про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції було роз`яснено заявнику, що відповідно до ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 13.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.03.2024 року.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судових справ. Від 26.02.2024 року визначено суддю Кіцулу Ю.С. для розгляду вказаної цивільної справи.

Ухвалою суду від 07.02.2024 року залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 14.03.2024 року прийнято до провадження позовну заяву, та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 31.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 31.08.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 1800 гривень та 600 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 06.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 1050 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 08.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 5000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 09.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 665 гривень на картку отримувача НОМЕР_3 (а.с.8).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 09.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 4000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 10.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 4000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.9).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 11.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 9000 гривень, 7000 гривень, 13800 гривень та 3400 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.9).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 14.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 6000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 16.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 4250 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 18.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 2000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 21.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 4000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 23.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 3500 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 24.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 1800 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.10).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 25.09.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 12000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.11).

Відповідно до копії платіжного доручення (переказу) від 02.10.2023 року з картки НОМЕР_2 було здійснено грошовий переказ 16000 гривень на картку отримувача НОМЕР_1 (а.с.11).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу правової природи передачі грошових коштів, та неповернення таких коштів відповідачем у позасудовому порядку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми цивільного кодексу України, цивільно-процесуального кодексу України, та практика ВС.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Зокрема, відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13, вбачається що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу.

Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що в період з 31.08.2023 року по 02.10.2023 року з картки « НОМЕР_2 » здійснювались перекази власних коштів на картку « НОМЕР_1 », а також один платіж на картку отримувача « НОМЕР_3 ».

Оцінюючи надані позивачем докази, суд зауважує, що в наданих письмових доказах банківських переказів (а.с.8-11) суд позбавлений можливості встановити факт переказу коштів, саме на рахунок відповідача ОСОБА_2 оскільки у вказаних платіжних дорученнях жодним чином не міститься даних, які б могли ідентифікувати той факт, що одержувачем коштів за вказаними платіжними дорученнями є саме відповідач ОСОБА_2 .

Також суд звертає увагу, що з наданих письмових доказів, неможливо встановити з чиєї картки здійснювався переказ коштів. Матеріали справи не містять інформації, який саме рахунок був відкритий на ім`я позивача ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд не може достеменно встановити факт, що учасниками грошових переказів за вказаними квитанціями є сторони по справі.

У змісті позовної заяви, позивач ствердив, що відповідач є колишньою подругою дружини позивача. Однак матеріали справи не містять жодних доказів, що позивач взагалі перебуває в зареєстрованому шлюбі.

Таким чином, суд приходить до переконання, що обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем в ході розгляду справи не представлено належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту набуття відповідачем грошових коштів у сумі 99 865 грн. безпідставно та за відсутності між сторонами будь-яких правовідносин, які б передбачали необхідність перерахунку зазначених коштів.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.1,2 ст.12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх не спростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд, доходить висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені ним без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 19, 77, 79, 81, 82, 89, 178, 247, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих грошей відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2024 року.

Суддя Ю. С. Кіцула