Номер провадження 2/754/4351/24
Справа №754/8799/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 вересня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Гринчак О.І.

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

Зміст позовних вимог

17 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 , через представника - адвоката Корольову Юлію Валеріївну, за допомогою системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1», в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 252836,51 грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.03.2024 по день розгляду справи в суді.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 у період з 20.10.2015 по 21.03.2024 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1». З 21.03.2024 згідно з наказом № Т01/20/03/001 від 20.03.2024 позивача було звільнено із займаної посади начальника відділу з продажу персональної та споживчої електроніки Департаменту торгової комерції Відділу з продажу персональної та споживчої електроніки за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України.

У наказі про припинення трудового договору вказано: виплатити компенсацію 64 невикористаних календарних днів відпустки, право на які виникло до 31 грудня 2023 року та за 5 невикористаних календарних днів відпустки, право на які виникло з 01 січня 2024 року до дати звільнення. Починаючи з липня 2023 року відповідачем почала виплачуватися заробітна плата позивачу із затримкою та не в повному обсязі. Востаннє відповідачем було виплачену позивачу заробітну плату за листопад 2023 року у сумі 27477,14 грн. У день звільнення 21.03.2024 відповідачем було видано позивачу розрахункові листки за листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень 2024 року, в яких зазначено заборгованість за підприємством.

До вказаної суми заборгованості входять наступні кошти: компенсація відпустки (69) - 78096,91 грн; оклад по годинах 35 785,71 грн. Всього нараховано 113 882,62 грн. Борг за підприємством на початок місяця - 161 161,00 грн. З цієї суми було утримано військовий збір та ПДФО всього у сумі 22 207,11 грн. Борг за підприємством на кінець місяця - 252 836,51 грн.

Проте, ні в день звільнення, ні станом на момент звернення до суду відповідачем не було виплачено позивачу наявну заборгованість. На неодноразові усні звернення позивача відповідач не реагує, у зв`язку з чим позивач змушений звертатися за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

Станом на момент подачі позову розмір середнього заробітку з наступного дня після звільнення складає 2 277,27 грн. * 62 (робочих днів затримки) = 141 190,74 грн.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки (починаючи з 22.03.2024) по день розгляду справи в суді.

Рух справи

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

29 серпня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якому він також просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з неявкою учасників у судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 зазначено, що у передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи; з урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» з 20.10.2015.

Згідно з наказом № Т01/20/03/001 від 20.03.2024 про припинення трудового договору, 21.03.2024 ОСОБА_1 звільнено із займаної посади начальника відділу з продажу персональної та споживчої електроніки Департаменту торгової комерції Відділу з продажу персональної та споживчої електроніки за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копіями вказаного наказу та трудової книжки позивача (а.с. 13-16).

У наказі № Т01/20/03/001 від 20.03.2024 про припинення трудового договору наявна відмітка про необхідність виплати компенсації за 64 дні щорічної основної відпустки, право на які виникло до 31 грудня 2023 року та за 5 днів щорічної основної відпустки, право на які виникло з 01 січня 2024 року до дати звільнення.

Відповідно до розрахункового листа за березень 2024 року ОСОБА_1 нараховано: компенсація відпустки - 78096,91 грн; оклад по годинах - 35 785,71 грн; всього нараховано - 113 882,62 грн; борг за підприємством на початок місяця - 161 161,00 грн; утримано військовий збір - 1708,24 грн та ПДФО - 20 449,87 грн. Борг за підприємством на кінець місяця - 252 836,51 грн.

Згідно з довідками ОК-5 та ОК-7 станом на 11.06.2024 останню виплату Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» ОСОБА_1 здійснено у вересні 2023 року.

Щодо заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.

За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через банки/небанківських надавачів платіжних послуг, які отримали право на відкриття і ведення обслуговування рахунків відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у визначені чинним законодавством строки не була виплачена у повному обсязі заробітна плата за період з жовтня 2023 року по березень 2024 року, а також не здійснений розрахунок з працівником у день звільнення позивача.

Частиною першою статті 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Таким чином, невиплачена позивачу заробітна плата підлягає стягненню на його користь у розмірі встановленому у розрахунковому листі, яка розрахована роботодавцем вже після утриманням військового збору та ПДФО у сумі 252 836,51 грн.

Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

За приписами частини першої статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 569/6583/16-ц виклав правовий висновок, згідно з яким закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи.

Позивача звільнено 21.03.2024. З розрахункових листів за січень та лютий 2024 року вбачається, що заробітна плата позивача становила 50100,00 грн на місяць. Кількість робочих днів за вказаний період - 44 дні.

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 2277,27 грн (100200 грн/44 дні).

Окрім того, приписами частини першої статті 117 КЗпП України встановлено обмеження періоду стягнення середнього заробітку за весь час затримки, який не може перевищувати період більший за шість місяців.

Таким чином період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до дня винесення даного рішення становить з 22.03.2024 по 04.09.2024, тобто 119 робочих днів, а розмір - 270995,13 грн (2277,27 грн * 119 днів).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 270995,13 грн. При цьому з суми середнього заробітку за час затримки розрахунку роботодавцю слід вирахувати податки та інші обов`язкові платежі.

Щодо судового збору

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1129,53 грн, сплачений позивачем за вимогу про стягнення середнього заробіткуза час затримки розрахунку при звільненні.

Також згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений відповідно положень п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та з врахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 3061,12 грн.

Керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 76-81, 89, 258, 263-265, 273, 279-289, 354 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку у розмірі 252 836,51 грн без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 270995,13 грн з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1129,53 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» на користь держави судовий збір у розмірі 3061,12 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1», код ЄДРПОУ - 32498133, місцезнаходження: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика кільцева, 4.

Повний текст рішення складено та підписано 09.09.2024.

Суддя Деснянського

районного суду міста Києва Оксана Гринчак