Справа № 175/4992/23
Провадження № 2/175/1246/23
"06" вересня 2024 р. смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря судового засідання Вербицької К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,
ОСОБА_1 (місце проживання:
АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) через свого представника звернулися до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3 (місце проживання невідомо) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.
Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.03.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, засобами електронного зв`язку надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання також не з`явився. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті «Судова влада України». Про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06.09.2024 року постановлено провести заочний розгляд справи.
У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
На час скоєння ДТП, транспортний засіб «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_3 , не був застрахований за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
04.08.2023 року ОСОБА_2 звернулася до Моторного (транспортне) страхового бюро України з заявою щодо відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 13.05.2023 року.
МТСБУ було відмовлено у виплаті відшкодування шкоди, у зв?язку з тим, що транспортний засіб Москвич з номерним знаком НОМЕР_2 та транспортний засіб марки ВА3 з номерним знаком НОМЕР_1 не відповідають вимогам п. 1.7 ст. 1 Закону та не є забезпеченими.
ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_1 по сухому грунтовому покриттю не вибрав безпечну швидкість для руху, не впорався з керуванням, виїхав за межі проїзної частини та також скоїв наїзд на перешкоду - паркан буд АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_1 відповідно до Договору купівлі-продажу жилого будинку та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26809752 від 24.07.2010.
Згідно звіту про оцінку майна від 03.08.2023 року, ринкова вартість відшкодування витрат щодо частини огородження (ворота) з рамою та навісним замком та засувом, що зазнали пошкоджень внаслідок ДТП, яка сталась 13.05.2023 складає 21 563 грн.
Відповідно до квитанції № 105719 сплачена вартість звіту про оцінку майна складає 1400 грн на рахунок ФОП ОСОБА_4 .
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що включає в себе певні елементи, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; шкідливого результату такої поведінки (шкоди).
Положеннями ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством.
Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди постановою суду про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, ст. 124 КУпАП та ч. 5 ст. 126 КУпАП, яка набрала законної сили.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.
Як на підставу стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 посилається на те, що внаслідок понесення матеріальних збитків, він зазнав фізичних та душевних страждань, зокрема, втратив спокій, через вільний доступ на територію свого домоволодіння, переживаючи за свою сім?ю, особливо за неповнолітню дитину, а також витратив сімейний бюджет на ремонт пошкодженої частини огородження. Від емоційної напруги та нецільового використання сімейних грошей постраждали і члени його родини.
Верховний суду України в своїх численних рішеннях зазначав, що «Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу».
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, надавши оцінку доказам, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору та витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження у розмірі 3523 грн 60 коп., та на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору та витрати на проведення звіту про оцінку майна у розмірі 3010 грн 40 коп.
Керуючись ст. ст. 19, 27, 83, 141, 265, 280-289, 354, 355 ЦПК України,-
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомо) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_5 ) судові витрати у розмірі 3010 (три тисячі десять) грн 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомо) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) судові витрати у розмірі 3523 (три тисячі п`ятсот двадцять три) грн 60 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Т. С. Журавель