Справа № 522/2349/24
Провадження № 2/522/3403/24
30 серпня 2024 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.
за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
До Приморського районного суду м. Одеси 19.02.2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики у розмірі 1 138 500 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 01.09.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей на суму 30 000 доларів США. На підтвердження укладання вказаного договору, відповідачкою 01.09.2018 року, тобто у день оформлення договору та отримання грошових коштів, було написано розписку про підтвердження факту отримання нею грошових коштів у сумі 30 000 доларів США. Договором позики було передбачено строк повернення позики 01.09.2023 року. У встановлений сторонами строк відповідачка не повернула позивачці суму позики та добровільно зобов`язання виконати ухиляється, у зв`язку з чим позивачка просить суд стягнути з відповідачки на її користь основний борг у розмірі 30 000 доларів США, а саме 1 138 500 грн.
Матеріали позову суддя отримала 20.02.2024 року.
Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 456352 від 20.02.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 21.02.2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків позову.
До суду 16.04.2024 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації заявниці, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
З 15.04.2024 року по 19.04.2024 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у відрядженні.
Зазначену відповідь суддя отримала 22.04.2024 року.
Недоліки позову позивачем були усунуті 08.05.2024 року.
Заяву про усунення недоліків суддя отримала 09.05.2024 року.
Ухвалою суду від 13.05.2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 10.06.2024 року.
У підготовчому засіданні 10.06.2024 року була присутня ОСОБА_1 , яка зазначила, що відповідачка по справі є її знайомою, якій вона надавала кошти у борг. Також надала суду оригінал розписки - для огляду.
ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.
Протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 08.07.2024 року з метою повторного направлення копії позову та судової повістки відповідачці.
У підготовче засідання призначене на 08.07.2024 року сторони не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Відповідачка відзив суду не надавала.
Ухвалою суду від 08.07.2024 року по справі закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті на 15.07.2024 року.
У судове засідання 15.07.2024 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 адвоката Верхола І.О., в якій справу просив розглядати за відсутністю сторони позивачки. ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Розгляд справи відкладено на 24.07.2024 року.
У судове засідання 24.07.2024 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 адвоката Верхола І.О., в якій справу просив розглядати за відсутністю сторони позивачки. ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином. Розгляд справи відкладено на 30.08.2024 року.
У судове засідання 30.08.2024 року сторони не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 адвоката Верхола І.О., в якій справу просив розглядати за відсутністі сторони позивачки, позов просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідачка ОСОБА_2 про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив суду не надала. Заяв по суті справи також не було надано.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 09.09.2024 року.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку.
Згідно матеріалів справи, вбачається, що 01.09.2018 року між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) було укладено договір позики грошових коштів, за яким позивачка надала відповідачці грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США., які відповідачка зобов`язалася повернути до 01.09.2023 року.
Факт передачі грошових коштів підтверджується копією розписки ОСОБА_2 від 01.09.2018 року, відповідно до якої остання отримала кошти у розмірі 30 000 дол. США у ОСОБА_3 до 01.09.2023 року. (а.с. 9) Оригінал розписки був наданий суду для огляду.
Як зазначила позивачка, у встановлений сторонами строк відповідачка суму позики не повернула.
Таким чином, позикодавець належним чином виконав взятий на себе обов`язок із передачі грошових коштів. Разом з тим, за відсутності доказів протилежного, судом встановлено невиконання відповідачкою у повному обсязі обов`язку з повернення суми позики у встановлений сторонами строк.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно зі статтею 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку встановленому договором.
Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів с документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті»
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
У справі, що розглядається та у спірному договорі позики зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Вказаним договором не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в розмірі 30 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ не вбачається.
Саме до таких правових висновків дійшла Велика Палат Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц.
Ураховуючи відсутність доказів щодо належного виконання відповідачкою взятого на себе обов`язку з повернення суми позики, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення основної суми позики в розмірі 30 000 доларів США.
Між тим суд відмовляє у частину стягнення суми боргу в грошовому еквіваленті-у гривні.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 526, 545, 612, 640, 1046-1050 ЦК України, ст.ст. 4, 10-13, 19, 43, 49, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258, 263, 265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) основний борг за договором позики від 01.09.2018 року у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) доларів США 00 центів.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 09.09.2024 року.
Суддя Л.В. Домусчі