Провадження № 2/127/3955/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в жовтні 2023 року звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, в якій просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивований тим, що з 13.08.2011 року по 08.09.2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2022 року у справі №127/10938/22. Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає що шлюбні відносини фактично припинилися ще до офіційного розірвання шлюбу, а саме у жовтні 2018 року, і з того часу сторони почали проживати окремо, за домовленістю сторін, малолітня дитина ОСОБА_4 залишився проживати із матір`ю та перебував на її утриманні, оскільки батько не брав участі у вихованні дитини та обмежувався лиш не частими побаченнями із сином за своїм місцем проживанням або у громадських місцях та закладах розважального характеру. У свою чергу, позивач, розуміючи важливість спілкування сина із батьком для його всебічного розвитку та поважаючи право батька на спілкування із сином, ніколи не чинила опір такому спілкуванню, а навпаки - всіляко сприяла такому.

Так, як стверджує позивач, 29 січня 2021 року після завершення уроків у школі, де на той час навчався спільний син сторін, батько забрав дитину аби «зводити його на дріфт» та провести із сином вихідні дні (за усною домовленістю Сторін протягом січня 2021 року вихідні дні син проводив у батька за місцем його проживання). Батько дитини обіцяв привезти сина додому (за місцем проживання матері, де і мешкав син сторін) у неділю 31.01.2021 року. Проте, цього зроблено не було. Як стверджує позивач, із того часу та станом на день подання цієї позовної заяви дитина залишається із батьком.

Таким чином, всупереч домовленості сторін, як стверджує позивач, без відома та без згоди матері, шляхом обману, ОСОБА_2 відібрав дитину у матері та силоміць змінив місце проживання сина - всупереч чинному законодавству України.

Як стало відомо пізніше, батько також змінив місце навчання дитини, перевівши його у іншу школу. У свою чергу різка зміна місця проживання дитини, місця його навчання, оточення (друзів, вчителів тощо) та головне неможливість спілкуватися із рідною матір`ю - призвело до невиправданого стресу дитини.

Із того часу та станом на день подання цієї позовної заяви, як стверджує позивач, батько чинить перешкоди для зустрічей матері із сином (не повідомляє про поточне місцезнаходження дитини, уникає домовленостей про спільне дозвілля матері та сина, вимикає телефон дитини аби запобігти спілкуванню матері із сином за допомогою телефонного зв`язку тощо).

Відтак, позивач позбавлена можливості реалізовувати своє право на спілкування із сином та можливості брати участь у його вихованні, право та прямий обов`язок на що передбачені положеннями чинного законодавства України.

Окрім того, на глибоке переконання позивача, дитина зазнає серйозного психологічного впливу з боку третіх осіб (батька, бабусі по батьковій лінії тощо) спрямованого на руйнування батьківського зв`язку між позивачем, як матері, та сином, а також формування у дитини негативного образу матері аби він сприймав останню як ворога. Як наслідок таких дій, наразі між матір`ю та сином фактично відсутній психоемоційний контакт. На думку позивача, такі дії вчиняються насамперед аби деморалізувати її та нав`язати почуття відчаю та безпорадності, що в свою чергу призведе до залишення будь-яких зусиль добитися зустрічей із сипом та залишити стан речей таким, яким він є зараз.

Також позивач у позові вказує на те, що на противагу відповідачу, позивач має престижну і високооплачувану роботу: працює в Антимонопольному комітеті України на посаді головного спеціаліста відділу попереднього аналізу скарг та документообігу Департаменту з питань оскаржень рішень у сфері публічних закупівель. У характеристиці № 241 від 04.08.2022, зазначено, що за час роботи в Комітеті ОСОБА_1 зарекомендувала себе як дисциплінований працівник, надійний і кваліфікований фахівець, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності і знаходиться в межах його компетенції, здібним організатором, здатним оперативно і компетентно виконувати поставлені завдання і службові обов`язки. У стосунках із колегами коректна, проявляє витриманість і тактовність, дотримується професійної етики. Здобула справжній авторитет і повагу у своїх колег, працівників та керівників інших структурних підрозділів Комітету.

Позивач має високу і стабільну заробітну плату. Середня місячна нарахована заробітна плата позивача з січня 2023 року становить 35671,02 грн., про що свідчить довідка про доходи № 233 від 31.08.2023,.

Позивач має можливість забезпечити дитину належними житловими умовами. Позивач два роки орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору оренди від 15 серпня 2023, та Договору оренди від 15 липня 2022. Актом обстеження умов проживання від 02 серпня 2022, встановлено, що в квартирі ОСОБА_1 чисто, затишно, зроблений сучасний ремонт, є вся необхідна техніка та меблі. Відповідно до Акта від 02 серпня 2022 у малолітньої дитини ОСОБА_3 є все необхідне для розвитку та навчання, є шафа для одягу та окреме ліжко для сну.

Таким чином, позивач стверджує, що має реальну можливість забезпечення належних житлових умов для дитини. Для дитини у квартирі позивача створені всі умови для комфортного і безпечного проживання. Із стабільною та високою заробітною платою позивач може дати все необхідне дитині для її повноцінного фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Також зазначає у позов, що до відповідача, на підставі постанови Вінницького міської о суду Вінницької області від 13.04.2023 у справі № 127/9540/23, за вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, але відповідач продовжує керувати автомобілем і така поведінка відповідача є безвідповідальною та становить загрозу для життя і здоров`я дитини, коли остання перебуває, як пасажир у транспортному засобі із відповідачем за кермом.

Посилаючись, як на підставу своїх вимог на норми статей 141, 142, 157, 160 Сімейного кодексу України та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», просить суд визначити місце проживання дитини разом із нею.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2023 року по справі № 127/30812/23 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити присутність дитини ОСОБА_3 у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (ВОНПЛ ім. О.І. Ющенка), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин. Призначено регулярні зустрічі ОСОБА_1 , як матері, та ОСОБА_3 , як сина, у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (ВОНПЛ ім. О.І. Ющенка), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин.

Відповідно до матеріалів справи відповідачем 16.10.2023 року на позовну заяву ОСОБА_1 подано відзив, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог позивача щодо визначення місця проживання сина з матір`ю, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що твердження позивача, що дитині ОСОБА_6 буде краще проживати разом з нею, оскільки таке проживання буде більш прийнятним для нього, не відповідають справжнім обставинам справи, є необґрунтованим та безпідставним. Зазначає, що дійсно він разом із позивачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який було на підставі рішення суду від 08.09.2022 року. Фактично вони з позивачем з листопада 2018 року проживають окремо У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

З листопада 2018 року сторони проживають окремо і з цього часу за домовленістю між ними відповідач щомісяця надавав їй матеріальну підтримку, оплачуючи орендоване житло і витрати на забезпечення дитини. З сином він продовжував постійно спілкуватися, зустрічаючись та проводячи разом час (проводили разом вихідні, їздили на рибалку, ходили в кіно, купляли необхідні дитині речі), приймав участь у його утриманні, забезпечені та вихованні. Але між ними з позивачкою ніколи не було домовленості, щодо місця проживання дитини, так як вона стверджує у своїй позовній заяві, оскільки дитина могла проживати з відповідачем протягом кількох днів, іноді навіть тижнів, влітку 2019 року дитина проживала з ним всі літні канікули і в вересні та жовтні, відповідач заводив і забирав дитину зі школи, коли він навчався у другому класі в ЗОШ № 13 . Відповідно до судового наказу від 19.06.2020 року по справі № 127/12525/20, відповідно до якого з 12.06.2020 року по травень 2021 року щомісячно відповідач сплачував аліменти в розпорядження ОСОБА_1 , і його це зовсім не бентежило, незважаючи на те, що він матеріально забезпечував дитину і одягом і продуктами харчування. Проте, відповідачка усілякими способами почала перешкоджати йому бачитися із сином, спілкуватися з ним по телефону, переховувала його у своїх знайомих і родичів. Через деякий час відповідачу вдалося побачитися з сином, який в свою чергу скаржився, що матір ображає, принижує його, застосовує фізичну силу, часто залишає наодинці в нічний час (а дитині на той момент було лише сім років). Нікіта ніколи не мав бажання повертатися до матері після зустрічей з відповідачем і прохав захистити його.

Починаючи з 31.01.2021 року дитина, ОСОБА_4 (на його особисті умовляння) , проживає з відповідачем та його батьками за адресою : АДРЕСА_3 в приватному будинку, який належить матері відповідача та повністю знаходиться на його утриманні. Дитині забезпечено чудові умови проживання, окрема кімната та все необхідне для комфортного проживання, навчання та відпочинку. Нікіта оточений увагою, любов`ю та турботою всіх членів нашої родини. Умови проживання дитини неодноразово перевірялися працівникам Служби у справах дітей Вінницької міської ради.

В серпні 2021 року дитину було прооперовано в Вінницькій міській дитячій лікарні, про що відповідачку була проінформовано, і як вказує відповідач дитина дуже чекав, що мама провідає його, але ОСОБА_1 не спромоглася провідати дитину, а з`явилася в його житті лише в грудні 2021 року, завітавши до школи. Не зважаючи на факт проживання дитини з відповідачем з 31.01.2021 року, він продовжував сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 , але, у цілковитих інтересах дитини, відповідачем 02.12.2021 року було подано позов до Вінницького міського суду про звільнення мене від сплати аліментів на користь позивачки ОСОБА_1 (справа № 127/32872/21). На великий подив та враховуючи, що дитина на той момент не проживала з позивачкою вже близько року та знаходилася на повному його утриманні, позивачка категорично не визнавала позов, бажаючи і на далі отримувати аліменти, які передбачалися на утримання дитини, що свідчить про її корисливі інтереси. В той час, коли дитина проживала з відповідачем вже майже рік, ОСОБА_1 зовсім не цікавило питання місця проживання дитини, про що зазначено у рішенні суду від 29.06.2022 року, яким вирішено звільнити ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що лише зараз, коли ОСОБА_1 сплачує немалі аліменти, які надходять у цілковите розпорядження дитини і використовуються стовідсотково дитиною, що встановлено Службою у справах дітей Вінницької міської ради, позивачка захотіла, щоб їх спільний син проживав з нею, тому і звернулася до суду з даним позовом, майже через три роки, що вкотре свідчить про корисливість позивачки.

На сьогоднішній день вже близько 3 років син ОСОБА_7 проживає з відповідачем, за весь цей час мати дитини жодним законним та допустимим способом не намагалася зустрітися з дитиною. Всі ті рази, які вона намагалася використати, щоб зустрітися з сином, вона перетворювала в катастрофу із залученням поліції, в суцільний фарс із залученням працівників школи де навчається син, та, що саме жахливе, спричиняє стрес дитині, вводячи його у страх і розпач, що зафіксовано у Психологічних характеристиках від 18.05.2021 року та 13.07.2022 року. Намагаючись захистити сина позивач почав звертатися з письмовими заявами у відповідні органи та установи.

Також відповідач вказує на те, що між ним та позивачем ніколи не було домовленості домовленостей щодо місця проживання дитини. Відповідно до вказаного факту позивачка зверталася до правоохоронних органів. Доказом цього звернення є Довідка про результати розгляду її - ОСОБА_1 звернення від 02.03.2021 року (яку позивачка особисто надавала як доказ по справі № 127/32872/21), в якій чітко зазначається, що перевіркою встановлено що гр. ОСОБА_2 не повернув малолітнього сина ОСОБА_3 матері так, як останній категорично відмовився зустрічатися з матір`ю та просив батька залишитися жити з ним. Також під час спілкування працівників поліції з дитиною було з`ясовано, що малолітній бачив, що його матір веде розпусне життя, дитина повідомила, що проживати з матір`ю не бажає та хоче залишитися у батька.

Відповідач у відзиві вказує на те, що на момент проживання позивачки разом з сином, ОСОБА_1 вела аморальний спосіб життя, свідком чого неодноразово ставала дитина, за що була неодноразово покарана (дитина), що в результаті і призвело до того що дитина не хотіла і не хоче на сьогоднішній день проживати з матір`ю.

Відповідач також повідомляє, що позивачко подано також позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (справа № 127/10560/22), тобто з відповідачем, а тому син знаючи про це постійно повідомляє відповідачу та наголошує, що не бажає спілкуватися з матір`ю, а також виражає бажання особисто бути присутнім на засіданнях суду, та особисто повідомити як працівникам Служби у справах дітей так і суду про своє небажання зустрічатися з матір`ю, небажання в жодному разі виїжджати за межі міста Вінниці та покидати помешкання де зараз проживає, побоюючись, що мати знову буде намагатися викрасти його та заховати.

Відповідач на зазначенні у позовній заяві твердження позивача, що він не працевлаштований та ніяких доходів крім аліментів не маю є суцільною брехнею, оскільки він працевлаштований та отримую доходи, а також займається волонтерською діяльністю, а щодо аліментів, то вони витрачаються особисто сином.

Також відповідач у відзиві вказує на те, що позивач не погоджуючись з діями відповідача, та щодо захисту прав та інтересів сина ОСОБА_7 , ОСОБА_1 звернулася до Виконавчого комітету ВМР з заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини. В процесі вивчення даного питання та отримавши заяву відповідача від 20.04.2021 року Вінницьким міським центром соціальних служб було проведено роботу психолога з дитиною, про що свідчить Психологічна характеристика від 18.05.2021 року, в якій чітко зазначається, що дитина не хоче проживати з матір`ю, не хоче спілкуватися з нею, боїться навіть спілкуватися по телефону.

Крім того, звертає увагу на те, що 24.06.2021 року Виконавчим комітетом ВМР було прийнято Рішення №1551, яким вирішено, вважати недоцільним визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , враховуючи думку дитини.

В психологічній характеристиці від 13.07.2022 року чітко зазначено, що хлопець повідомив, що не має бажання бачитися з мамою, остання їхня зустріч його налякала, оскільки мама намагалася силоміць посадити дитину до машини, хоч він того не хотів.

Отже, враховуючи вищевикладене відповідач вважає, що позовна заява ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, так як і до позовної заяви ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, та його позиція, щодо невизнання даних позовів у повному обсязі базуються виключно на бажаннях сина та його баченні вирішення даного питання. Бажання дитини та її інтереси є для відповідача пріоритетними, та а тому просить суд відмовити у задоволенні даного позову.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 в ході судового розгляду подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини із батьком. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 13.08.2011 року між ним та відповідачкою Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану РАГС управління юстиції Вінницької області було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1927, який було розірвано на підставі рішенням Вінницького міського суду (справа № 127/10938/22), від 08.092022 року. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

Як вказує відповідач-позивач, з самого народження його син був і є для нього самою рідною людиною. Він, як батько дуже сильно любить свого сина, спілкування та виховання сина є самим пріоритетним у його житті, його син на сьогоднішній день є сенсом його життя, вони не лише син і батько, вони є найкращими друзями один для одного. Син ОСОБА_7 також дуже любить відповідача-позивача і постійно про це йому говорить. Весь свій вільний час відповідач-позивач проводить з сином, вони разом і навчаються, і займаються спортом, і відпочинком, готують їжу, і ремонтують техніку. Разом з друзями виїжджаємо на природу, на рибалку.

З листопада 2018 року сторони проживають окремо і з цього часу за домовленістю між ними відповідач щомісяця надавав їй матеріальну підтримку, оплачуючи орендоване житло і витрати на забезпечення дитини. З сином він продовжував постійно спілкуватися, зустрічаючись та проводячи разом час (проводили разом вихідні, їздили на рибалку, ходили в кіно, купляли необхідні дитині речі), приймав участь у його утриманні, забезпечені та вихованні. Але між ними з позивачкою ніколи не було домовленості, щодо місця проживання дитини, так як вона стверджує у своїй позовній заяві, оскільки дитина могла проживати з відповідачем протягом кількох днів, іноді навіть тижнів, влітку 2019 року дитина проживала з ним всі літні канікули і в вересні та жовтні, відповідач заводив і забирав дитину зі школи, коли він навчався у другому класі в ЗОШ № 13 . Відповідно до судового наказу від 19.06.2020 року по справі № 127/12525/20, відповідно до якого з 12.06.2020 року по травень 2021 року щомісячно відповідач сплачував аліменти в розпорядження ОСОБА_1 , і його це зовсім не бентежило, незважаючи на те, що він матеріально забезпечував дитину і одягом і продуктами харчування. Проте, відповідачка усілякими способами почала перешкоджати йому бачитися із сином, спілкуватися з ним по телефону, переховувала його у своїх знайомих і родичів. Через деякий час відповідачу вдалося побачитися з сином, який в свою чергу скаржився, що матір ображає, принижує його, застосовує фізичну силу, часто залишає наодинці в нічний час (а дитині на той момент було лише сім років). Нікіта ніколи не мав бажання повертатися до матері після зустрічей з відповідачем і прохав захистити його.

Починаючи з 31.01.2021 року дитина, ОСОБА_4 (на його особисті умовляння) , проживає з відповідачем та його батьками за адресою : АДРЕСА_3 в приватному будинку, який належить матері відповідача та повністю знаходиться на його утриманні. Дитині забезпечено чудові умови проживання, окрема кімната та все необхідне для комфортного проживання, навчання та відпочинку. Нікіта оточений увагою, любов`ю та турботою всіх членів нашої родини. Умови проживання дитини неодноразово перевірялися працівникам Служби у справах дітей Вінницької міської ради.

В серпні 2021 року дитину було прооперовано в Вінницькій міській дитячій лікарні, про що відповідачку була проінформовано, і як вказує відповідач дитина дуже чекав, що мама провідає його, але ОСОБА_1 не спромоглася провідати дитину, а з`явилася в його житті лише в грудні 2021 року, завітавши до школи. Не зважаючи на факт проживання дитини з відповідачем з 31.01.2021 року, він продовжував сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 , але, у цілковитих інтересах дитини, відповідачем 02.12.2021 року було подано позов до Вінницького міського суду про звільнення мене від сплати аліментів на користь позивачки ОСОБА_1 (справа № 127/32872/21). На великий подив та враховуючи, що дитина на той момент не проживала з позивачкою вже близько року та знаходилася на повному його утриманні, позивачка категорично не визнавала позов, бажаючи і на далі отримувати аліменти, які передбачалися на утримання дитини, що свідчить про її корисливі інтереси. В той час, коли дитина проживала з відповідачем вже майже рік, ОСОБА_1 зовсім не цікавило питання місця проживання дитини, про що зазначено у рішенні суду від 29.06.2022 року, яким вирішено звільнити ОСОБА_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 . Відповідач зазначає, що лише зараз, коли ОСОБА_1 сплачує немалі аліменти, які надходять у цілковите розпорядження дитини і використовуються стовідсотково дитиною, що встановлено Службою у справах дітей Вінницької міської ради, позивачка захотіла, щоб їх спільний син проживав з нею, тому і звернулася до суду з даним позовом, майже через три роки, що вкотре свідчить про корисливість позивачки.

На сьогоднішній день вже близько 3 років син ОСОБА_7 проживає з відповідачем, за весь цей час мати дитини жодним законним та допустимим способом не намагалася зустрітися з дитиною. Всі ті рази, які вона намагалася використати, щоб зустрітися з сином, вона перетворювала в катастрофу із залученням поліції, в суцільний фарс із залученням працівників школи де навчається син, та, що саме жахливе, спричиняє стрес дитині, вводячи його у страх і розпач, що зафіксовано у Психологічних характеристиках від 18.05.2021 року та 13.07.2022 року. Намагаючись захистити сина позивач почав звертатися з письмовими заявами у відповідні органи та установи.

Також відповідач-позивач вказує на те, що між ним та позивачем ніколи не було домовленості домовленостей щодо місця проживання дитини. Відповідно до вказаного факту позивачка зверталася до правоохоронних органів. Доказом цього звернення є Довідка про результати розгляду її - ОСОБА_1 звернення від 02.03.2021 року (яку позивачка особисто надавала як доказ по справі № 127/32872/21), в якій чітко зазначається, що перевіркою встановлено що гр. ОСОБА_2 не повернув малолітнього сина ОСОБА_3 матері так, як останній категорично відмовився зустрічатися з матір`ю та просив батька залишитися жити з ним. Також під час спілкування працівників поліції з дитиною було з`ясовано, що малолітній бачив, що його матір веде розпусне життя, дитина повідомила, що проживати з матір`ю не бажає та хоче залишитися у батька.

Знаючи про позов матері про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною (справа № 127/10560/22), тобто з ним, син постійно повідомляє мені та наголошує, що не бажає спілкуватися з матір`ю, а також виражає бажання особисто бути присутнім на засіданнях суду, та особисто повідомити як працівникам Служби у справах дітей так і суду про своє небажання зустрічатися з матір`ю, небажання в жодному разі виїжджати за межі міста Вінниці та покидати помешкання де зараз проживає, побоюючись, що мати знову буде намагатися викрасти його та заховати.

24.06.2021 року Виконавчим комітетом ВМР було прийнято рішення № 1551, яким вирішено, вважати недоцільним визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , враховуючи думку дитини. В Психологічній характеристиці від 13.07.2022 року чітко зазначено, що хлопець повідомив, що не має бажання бачитися з мамою, остання їхня зустріч його налякала, оскільки мама намагалася силоміць посадити дитину до машини, хоч він того не хотів.

Відношення відповідача-позивача до позовної заяви ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, так як і до позовної заяви ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, та його позиція, щодо невизнання даних позовів у повному обсязі базуються виключно на бажаннях сина та його баченні вирішення даного питання. Бажання дитини та її інтереси є для нього пріоритетними. Як вказує відповідач-позивач безпосередня задача на сьогоднішній день є звільнення сина від джерела тривоги та забезпечення відчуття спокою і задоволеності.

Факти викладені відповідачем-позивачем в даній позовній заяві можуть підтвердити свідки, явку яких у судове засідання зобов`язався забезпечити.

Крім того, відповідач-позивач вказує на те, що у нього відсутні будь-які шкідливі звички, він не палить, не вживає алкоголь, чи інші заборонені речовини, працює, має постійний заробіток, про що свідчить довідка від 13.10.2023 р., займаюся волонтерською діяльністю.

Крім цього ОСОБА_2 звертає увагу суду, що при визначенні місця проживання дітей слід врахувати той факт, що ОСОБА_1 проживає орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , і хоча там створенні умови для проживання дитини, сам ж дитина категорично заперечує і відмовляється переїжджати до м. Києва. Враховуючи вказане, а також те, що ОСОБА_2 , створені належні і безпечні умови для проживання і розвитку спільного сина, який забезпечений всім необхідним, у нього сформувались сталі соціальні зв`язки при проживанні зі батьком. Саме він забезпечує її належний догляд, виховання і розвиток. При цьому син також бажає проживати разом зі ним. Водночас вказує не те, що немає жодних виключних обставин, які могли б унеможливити проживання сина зі ним, чи негативно впливати на його виховання.

Відтак, зважаючи на норми чинного законодавства, наразі наявні підстави для постановлення рішення суду про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути на його користь понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Ухвалою суду від 17.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувано від Служби у справах дітей Вінницької міської ради письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 .

14.02.2024 року на адресу суду від Служби у справах дітей Вінницької міської ради надійшов письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 12.03.2024 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини. Вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом.

14.11.2023 року на адресу суду від позивача-відповідача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, та відзив на зустрічну позовну заяву в якому остання не погоджується із твердженнями відповідача-позивача, оскільки вони є необґрунтованим та направленні на введення суд в оману, та задля задоволення виключно своїх власних інтересів, а не інтересів дитини. Вказує на те, що зміна місця проживання дитини, тобто визначення його з батьком дитини, потягло за собою виникнення права у останнього на припинення стягнення аліментів та стягнення їх з матері. Позивача, вказує на те, що відповідач силоміць відібрав дитину в неї, чинить перешкоди для зустрічей матері із сином, водночас позивач усіма можливими способами намагається подолати опір відповідача у спілкуванні між позивачем і дитиною та брати участь у вихованні дитини, про що було зазначено в позові. Стверджує, що на дитину майже три роки чинився систематичний психологічний вплив із боку відповідача і його родичів, відповідач створював образ позивача не як матері, а як ворога, що руйнувало родинний зв`язок між позивачем і дитиною, а тому порушує перш за все інтереси дітей, та не сприяє забезпеченню повного і гармонійного фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку, а також необхідного для такого розвитку рівня життя. Враховуючи вищевикладене та викладені мотиви звернення до суду із позовом про визначення місця проживання дитини із батьком, просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а заявлений позов відповідача позивача залишити без задоволення.

22.04.2024 року на підставі ухвали суду клопотання представник відповідача-позивача ОСОБА_2 адвокат Часник О.Д. про скасування заходів забезпечення позову, задоволено та скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області 05.10.20203 року про зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити присутність дитини ОСОБА_3 у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (ВОНПЛ ім. О.І. Ющенка), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин та призначення регулярних зустрічей ОСОБА_1 , як матері, та ОСОБА_3 , як сина, у кабінеті дитячого психолога ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 (ВОНПЛ ім. О.І. Ющенка), щосуботи о 14:00 тривалістю 50 хвилин.

В задоволенні клопотання представника позивача-відповідача ОСОБА_1 адвоката Ковальчука Максима Олександровича про призначення судово-психіатричної експертизи відмовлено.

Підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини, закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом адвокат Бевз Ю.В. підтримала первісний позов, в задоволенні зустрічного позову просила відмовити з підстав, що наведені у позовній заяві, відповіді на відзив та відзиві на зустрічний позов.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 свій позов підтримав, просив його задоволити, в задоволенні первісного позову просив відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 заперечила проти задоволення первісного позову та просила задоволити зустрічний позов, з тих же підстав, що наведено у відзиві на первісний позов та зустрічному позові.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримує висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 13.02.2024 про доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 (а.с. 190-192 ).

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомив, що бажає проживати разом з батьком, бо він його любить і завжди допомагає. Пояснив суду також те, що коли він проживав із матір`ю, то вона до нього погано відносилася, била, кричала. Одного разу вона приїхала на машині з подругою і хотіла викрасти його, але прибіг його друг і допоміг йому. Він не хоче спілкуватися з мамою, а тому просив батька не вести його на зустрічі з психологом. Батько не забороняє йому спілкуватись з матір`ю, але він сам не хоче цього.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, знає сім`ю Виноградових, а саме мати відповідача позивача ОСОБА_2 , та бабусю ОСОБА_7 , який проживає разом із батьком та бабусею і дідусем у приватно будинку. Бабуся ОСОБА_7 є освічена, інтелігентна особа, знається на психології і постійно цікавиться життям онука. Нікіта сильний та вольовий хлопчик, бажає бути схожим на свог батька.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що подружжя Виноградових розлучилося і дитина знаходиться з батьком . Хлопчик добре розвивається, займається спортом, тягнеться до батька, а коли проживав із мамою такого прогресу розвитку у нього не було, оскільки в дитини були непорозуміння з мамою.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_12 гарно виховує свою дитину, займається спортом з ним, кожні вихідні проводять разом, гарна сім`я, він любить дитину, забезпечує його усім, одним словом займається дитиною, як батько.

Вислухавши пояснення учасників справи та їх представників, заслухавши думку малолітнього ОСОБА_3 , дослідивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені суду докази, суд вважає, що первісний позов не підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони у справі з 13.08.2011 року по 08.09.2022 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.09.2022 року у справі №127/10938/22. (а.с. 76-77).

Від шлюбу сторони по справі мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .(а.с. 20)

Судом встановлено та жодною із сторін не заперечується, що з листопада 2018 року сторони проживають окремо і з цього часу за домовленістю між ними відповідач-позивач щомісяця надавав позивачу-відповідачу матеріальну підтримку, оплачуючи орендоване житло і витрати на забезпечення дитини, яка проживала із позивачкою-відповідачкою в Київській області, де вона на підставі Договору оренди винаймала квартиру для проживання.

Відповідно до судового наказу від 19.06.2020 року по справі № 127/12525/20, відповідно до якого з 12.06.2020 року по травень 2021 року щомісячно відповідач сплачував аліменти на користь ОСОБА_1 , та відповідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.06.2022 року у справі №127/32872/21, ОСОБА_2 вирішено звільнити від сплати аліментів на користь ОСОБА_1 (а.с. 78-79).

Як встановлено судом, починаючи з 31.01.2021 року дитина ОСОБА_4 проживає з відповідачем та його батьками за адресою: АДРЕСА_3 в приватному будинку, який належить матері відповідача (а.с. 97-99, 101-104)

Судом встановлено, що дитина вже проживає разом із батьком близько 3 років, батько дитини працевлаштований та працює слюсарем з ремонту колісних транспортних засобів в ФОП ОСОБА_13 з 10.09.2022 року та по теперішній час, про що свідчить довідка від 13.20.2023 року (а.с. 105), та спростовує твердження позивача відповідача про те, що батько дитини не в змозі матеріально забезпечити дитину.

Крім того, судом встановлено що на даний час мати дитини сплачує на утримання ОСОБА_3 аліменти на підставі рішення суду.

Згідно наданих відповідачем-позивачем Психологічних характеристик від 18.05.2021 року та 13.07.2022 року вбачається, що дитина не хоче спілкуватися з мамою, не відповідає на дзвінки та не бажає проживати разом із нею, а навпаки виявляє бажання бути та проживати з батьком. (а.с. 80-81)

Також в матеріалах справи наявна довідка про результати розгляду звернення ОСОБА_1 від 02.03.2021 року до правоохоронних органів, в якій чітко зазначається, що перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 не повернув малолітнього сина ОСОБА_3 матері так, як останній категорично відмовився зустрічатися з матір`ю та просив батька залишитися жити з ним. Також під час спілкування працівників поліції з дитиною було з`ясовано, що малолітній бачив, що його матір веде розпусне життя, дитина повідомила, що проживати з матір`ю не бажає та хоче залишитися у батька (а.с 82, 84).

Крім того, в матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 26.06.2021 №1551 про визначення місця проживання малолітньої дитини, яким вирішено вважати недоцільним проживання ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 , враховуючи думку дитини. (а.с. 85)

В психологічній характеристиці від 13.07.2022 року чітко зазначено, що хлопець повідомив, що не має бажання бачитися з мамою, остання їхня зустріч його налякала, оскільки мама намагалася силоміць посадити дитину до машини, хоч він того не хотів.

Суд вважає, що для реалістичного висвітлення усіх обставин даної справи в даному рішенні необхідно відобразити підстави та обставини скасування заходів забезпечення позову, а саме те, що судом із врахуванням предмету позову та застосований відповідно до ухвали суду від 05.10.2023 року вид забезпечення позову в частині зобов`язання відповідача надати йому можливість безперешкодного спілкування та побачення з дитиною протягом певного проміжку часу, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком та з матір`ю, який як було встановлено судом призводить до порушення в першу чергу інтересів дитини.

Суд звертає увагу на те, що однією із причин, яка слугувала для скасування заходів забезпечення позову і в подальшому фактично впливає на результат вирішення даного спору є те, що 08.04.2024 року та 10.04.2024 року неповнолітній ОСОБА_4 особисто по гарячій лінії спілкувався зі спеціалістом служби у справах неповнолітніх Вінницької міської ради (спілкувалася з дитиною ОСОБА_14 телефон 380 ( НОМЕР_2 )), просив щоб служба захистила і допомогла йому і припинила зустрічі з матір`ю і сеанси з психологом. Перебування дитини у такому стані змусили ОСОБА_2 09.04.2024 року звернутися за консультацією до сімейного лікаря, яка оглянувши дитину та поспілкувавшись з Нікітою, порадила звернутися до дитячого невролога (про що свідчить відповідне направлення).

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що клопотання подавалося до суду за ініціативи неповнолітнього ОСОБА_3 з відома і по проханню батька лише з ціллю захистити інтереси, бажання та потреби дитини, оскільки дитина знаходиться в постійному стресі і тривозі.

Крім того, для дотримання інтересів перш за все дитини і уникнення зловживання правами сторін, балансу інтересів сторін, то такі контакти проводилися у присутності психолога, який у відповідності до наданих представником ОСОБА_2 . Актам державного виконавця від 13.04.2024 року взагалі відмовилась надавати будь-які послуги психолога, що в свою чергу вказує на те, що заходи забезпечення позову вжиті судом за клопотанням ОСОБА_1 щодо безперешкодних побачень та зустрічей дитини із матір`ю, приводять до небажаного результату, а саме можливого травмування дитини, яка сама відмовляється від таких зустрічей та побачень.

Вказані обставини не заперечується учасниками справи, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Судом в ході розгляду справи та наявних в матеріалах справи доказів встановлено що ОСОБА_2 позитивно характеризуюсь як за місцем роботи, так і за місцем проживання, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, а також отримує від матері дитини(позивача за первісним позовом) аліменти на утримання дитини відповідно до рішення суду.

Службою у справах дітей Вінницької міської ради був наданий суду письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .

На засіданні комісії, яке відбулось 06.02.2024 року, мати дитини ОСОБА_1 пояснила, що батько ОСОБА_2 робить все можливе, щоб вона не бачилась з сином, стверджувала, що не може спілкуватись з сином по телефону, призначені зустрічі з дитиною батько скасовує або забирає дитину раніше домовленого терміну. Повідомила, що щосуботи у медичному центрі у неї з дитиною мають відбуватися зустрічі з психологом для налагодження контакту з дитиною. 11а черговій зустрічі, коли у неї з Нікітою почав налагоджуватись контакт, батько забрав сина з кабінету, а наступного разу, взагалі не привів дитину на зустріч. Мати дитини ОСОБА_1 стверджувала, що ОСОБА_7 налаштований проти неї, ненавидить її. не хоче бачити та чути її.

Батько дитини ОСОБА_2 на даному засіданні комісії повідомив, що проживає разом із сином ОСОБА_7 , що він не перешкоджає у спілкуванні дитини з матір`ю. Пояснив, що на його думку, зустрічі з психологом негативно впливають на дитину, після них ОСОБА_7 плаче та довго не може заспокоїтись.

Дитина ОСОБА_4 на вищевказаному засіданні комісії повідомив, що проживає разом з батьком. З мамою взагалі не бажає спілкуватись, оскільки вона раніше його сварила за неуспішність, навіть могла вдарити. Повідомив, що мама не приходить до школи, не ОСОБА_15 його з днем народження. Нікіта категорично заявив, що хоче проживати з батьком, з мамою не зміг би жити.

Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 24.11.2023 року працівниками служби у справах дітей та сім`ї Вінницької міської ради мати дитини ОСОБА_1 орендує квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У даному помешканні створені належні умови для проживання та розвитку дитини ОСОБА_3 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 11.10.2023 року службою у справах дітей Вінницької міської ради, у сім`ї батька ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 створені умови для проживання, навчання та розвитку дитини ОСОБА_3 .

Зі слів ОСОБА_7 , він забезпечений усім необхідним, кошти які надходять в рахунок аліментів він витрачає на власні потреби з відома батька. Хлопчик категорично повідомив, що проти спілкування з матір`ю у будь-який можливий спосіб.

При ухваленні вказаних висновків Служба у справах дітей та орган опіки і піклування врахували, як умови проживання дітей за місцем проживання матері так і за місцем проживання батька, за яким створено всі належні умови, так і думку дітей, яка була з`ясована в ході розгляду питання надання висновку, згідно якої дитина бажає проживати з батьком, і категорично не бажає проживати із матір`ю.

В ході судового розгляду, відповідно до положень ст.171 СК України, судом з`ясована думка дитини ОСОБА_3 щодо предмету спору. В судовому засіданні дитина пояснила, що в більшій мірі бажає проживати разом з батьком, з мамою не бажає спілкуватися та підтримувати відносини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке розлучення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, на яку як на підставу своїх вимог посилається позивач за первісним позовом, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виняткові обставини, буди розлучена зі своєю матір`ю.

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».

З огляду на викладене суд констатує, що жоден з батьків не має наперед встановлених законодавчих переваг при вирішенні питання з ким із них має проживати дитина. Це питання вирішується судом з урахуванням комплексу представлених доказів та встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із матеріалів справи судом встановлено, що як позивач-відповідач ОСОБА_1 , так і відповідач-позивач ОСОБА_2 позитивно характеризуються, мають кожний самостійний, стабільний дохід, забезпечені придатним для нормального виховання та розвитку дитини житлами, в яких створені належні умови для їх виховання та розвитку, та між ними виник спір щодо визначення місця проживання сина, кожен з сторін бажає визначити місце проживання сина ОСОБА_3 з собою.

Судом встановлено в ході судового розгляду, що малолітня дитина ОСОБА_4 в більші мірі виявляє бажання проживати із батьком, такий висновок випливає із того, що останній повідомив в судовому засіданні під час спілкування із ним, а саме що йому комфортніше та краще проживати з батьком, і заперечує проти проживання з матір`ю.

Суд відхиляє доводи позивача за первісним позовом та його представника щодо чинення ОСОБА_2 будь якого впливу на позицію малолітньої дитини щодо визначення місця проживання разом з матір`ю, оскільки ознак негативного психологічного впливу (чи психологічного тиску) на нього судом не встановлено та в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази такого.

З цих самих підстав суд приймає до уваги в якості підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради від висновок від 13.02.2024 року №01-00-011-9443, згідно з яким орган, уповноважений державою здійснювати захист інтересів дітей, вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Суд враховує вказаний висновок при вирішенні справи, оскільки він є достатньо обґрунтованим та таким, що наданий з урахуванням думки малолітньої дитини, що узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 160 СК України, та ст. 171 СК України.

Крім цього, судом встановлено, що батьком дитини не чиниться перешкод у спілкуванні з матері із дитиною, а навпаки дитина не бажає такого спілкування, а тому саме проживання дитини з батьком буде відповідати рівному балансу на спілкування дитини як з батьком так і з матір`ю.

Доводи позивача за первісним позовом та посилання на те, що дитині буде найкраще із матір`ю, оскільки вона отримує достатній рівень доходу за місцем роботи, що дозволяє утримувати дитину та наявність відповідного житла, не є визначальним критерієм при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, крім того, відповідно до матеріалів судом встановлено, що з ОСОБА_1 на підставі рішення суду стягуються аліменти на утримання дитини.

Батько ОСОБА_2 піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, піклується про його стан здоров`я, приділяє належну йому увагу, та як встановлено судом дитина зростає у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості, крім того за гендерною приналежністю дитина відносяться до чоловічої статті, як і його батько, а тому суд приходить до висновку, що якнайкращому забезпеченню інтересів дитини буде відповідати визначення місця його проживання разом з батьком, та таке визначення місця проживання дитини, ніяким чином не буде порушувати права ОСОБА_1 та створювати перешкоди щодо участі у вихованні сина та спілкуванні з ним.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що первісний позов до задоволення не підлягає, а зустрічний позов слід задоволити у повному обсязі. При цьому суд звертає увагу, що в даному випадку суд вирішує спір не про розлучення дитини з матір`ю, а про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 137 зазначеного Кодексу, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони ,в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Відтак, суд дійшов висновку, що задовольняючи зустрічні позовні вимоги у повному обсязі та враховуючи категорію спору та зважаючи на обсяг наданих адвокатських послуг представником відповідача-позивача адвокатом Часник О.Д., який підтверджується наданим договором про надання правничої допомоги №13 від 12.10.2023 року, платіжною інструкцією на переказ готівки №0.0..1, детальним розрахунком судових витрат від 16.10.2023 року, на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 підлягає компенсація витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп. (а.с. 106-110).

Крім того, враховуючи те, що судом задоволено зустрічний позов ОСОБА_2 , а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, з останньої підлягає до стягнення на користь ОСОБА_2 судовий збір відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у розмірі 1073 гривень 60 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, ст.ст. 13, 49, 81, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073 гривень 60 копійок та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради, , місцезнаходження: м. Вінниця, вул. Соборна, 50.

Суддя: