Справа № 128/55/24
Провадження №6/141/16/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 серпня 2024 року с-ще Оратів
Оратівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Климчука С.В.,
при секретарі судового засідання Бугайчук Ю.С.,
сторони в судове засідання не з`явились,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Войтович Л.В. від 20.08.2024 про розстрочку виконання судового рішення від 25.04.2024 у справі № 128/55/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В провадженні суду перебувала цивільна справа № 128/55/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УМ Факторинг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
21.08.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Войтович Л.В. від 20.08.2024 про розстрочку виконання рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 25.04.2024 у справі №128/55/24 на один рік.
Така ситуація склалась у зв`язку із складним фінансовим становищем відповідача, яке виникло через несприятливу економічну ситуацію в країні, яка, в свою чергу, утворилась внаслідок спалаху у 2020 році пандемії коронавірусної інфекції (SARS-CoV-2), у зв`язку з чим урядом України було введено карантин по всій території України та продовжено його дію до липня 2023 року; у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022; у зв`язку з щомісячною девальвацією національної валюти (гривні) з початку 2022 року, яка спричинена не тільки ускладненням економічної ситуації, а й початком воєнної агресії з боку росії; збільшенням інфляції з початку 2022 року, тобто постійне та суттєве зростання рівня споживчих цін в країні на усі необхідні продукти та товари повсякденного вжитку, внаслідок чого відповідачем почались вживатись заходи щодо економії на певних продуктах та побутових товарах; відсутністю динаміки зростання власних доходів відповідача, що свідчить про недостатній рівень доходів, з яких відповідач мав би можливість повністю або частково виконувати свої зобов`язання, особливо на фоні девальвації національної валюти та росту рівня інфляції в країні.
Ухвалою суду від 21.08.2024 призначено судове засідання по розгляду заяви про розстрочку виконання судового рішення від 25.04.2024 у справі № 128/55/24 на 29.08.2024.
Позивач у справі № 128/55/24 ТОВ «УМ Факторинг», будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 29.08.2024 не з`явився, повноважного представника до суду не направив.
При цьому, 29.08.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача ТОВ «УМ Факторинг» Калачика В.В. надійшли пояснення у справі, згідно яких представник позивача зазначає, що при вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші незвичайні події тощо.
Також представник позивача зазначає, що борг виник з вини відповідача, та, окрім того, тяжкі наслідки внаслідок пандемії, війни та інфляційних процесів поніс не тільки відповідач, а й позивач.
Окрім того, представник позивача зазначає, що вартість гривні під час надання кредиту та під час запропонованого платежу розстрочки на один рік (12 платежів) буде значно відрізнятись не на користь стягувача та ставить сторони в нерівні умови.
На підставі зазначених обставин, представник позивача ТОВ «УМ Факторинг» Калачик В.В. заперечує проти задоволення клопотання від 20.08.2024 про розстрочку виконання рішення суду.
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання 29.08.2024 не з`явився, повноважного представника до суду не направив.
Натомість, 29.08.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача адвоката Войтович Л.В. від 29.08.2024, у якій адвокат Войтович Л.В. просить суд проводити розгляд справи про розстрочку виконання судового рішення від 25.04.2024 у справі № 128/55/24 без участі відповідача та його представника, у зв`язку із відсутністю світла. У разі неможливості проведення судового засідання без участі відповідача та його представника адвокат Войтович Л.В. просить суд відкласти судове засідання на іншу дату з урахуванням перебування представника відповідача у щорічній основній відпустці.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 435 ЦПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши заяву представника відповідача адвоката Войтович Л.В. від 20.08.2024 про розстрочку виконання рішення суду від 25.04.2024 та матеріали справи №128/55/24, доходить наступних висновків.
Відповідно до ст. 129 - 1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Також згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
Аналогічні положення закріплені в статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Згідно ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).
Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Згідно з ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розстрочка це спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.
Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.
Варто враховувати й те, що розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.
Отже, розстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду щодо сплати загальної суми боргу частинами. Надання розстрочки судом полягає у визначенні розміру щомісячних платежів з метою погашення всієї суми боргу, визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку сплати останнього платежу на підставі розстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо розстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; суми щомісячного платежу, наявність яких має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування та сума щомісячних платежів знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо).
Сам по собі, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочки виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) вказано, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною. Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці акцентує увагу на тому, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Тобто, довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправданим за конкретних обставин справи.
Виходячи із вимог ст. 435 ЦПК України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.
Суд зауважує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Натомість, інші належні докази, які підтверджують матеріальний стан відповідача суду не надано та матеріали справи № 128/55/24 не містять.
Суд звертає увагу на те, що сам лише факт тимчасового неотримання доходу боржником не є належним підтвердженням тяжкого матеріального стану, який об`єктивно не дозволяє виконати рішення суду, оскільки матеріальний стан не оцінюється виключно поточними доходами у вигляді доходу від певної діяльності, адже до характеристики матеріального стану належать також наявність у відповідача на праві власності нерухомого та рухомого майна, за рахунок якого можна виконати рішення суду, банківських заощаджень тощо. Однак, таких даних відповідач та його представник суду не надав, хоча не був позбавлений можливості надати суду витяги із державних реєстрів щодо наявності/відсутності у нього нерухомого майна, земельних ділянок, транспортних засобів тощо.
Разом з тим, в матеріалах заяви про розстрочку виконання судового рішення відсутні належні докази, які б підтверджували неможливість виконання судового рішення через хворобу боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні події, які безпосередньо стосуються відповідача. Також будь-яких відомостей про наявність інших осіб на утриманні ОСОБА_1 суду не надано.
Таким чином, при розгляді заяви про розстрочку виконання судового рішення судом установлено, що відповідачем у справі 125/55/24 та його представником не надано суду належних доказів на підтвердження наявності обставин, які мають винятковий характер. Незадовільний майновий стан не є достатньою підставою для розстрочки виконання рішення суду та встановлення запропонованого порядку його виконання.
Крім того, відповідачем та його представником не доведено, що в разі задоволення чи часткового задоволення заяви він зможе добровільно виконати судове рішення, адже відсутні дані, які б об`єктивно свідчили про розмір його доходу та матеріальний стан, та з яких можливо дійти висновку, що запропонований період розстрочення (12 місяців) і суми щомісячних виплат дійсно знаходяться в межах доходів відповідача.
Поряд з цим, суд враховує й той факт, що протягом усього часу користування кредитними коштами згідно договору про надання коштів № 2459772 від 12.10.2021 відповідач не здійснював жодних платежів в рахунок погашення кредитної заборгованості за укладеним договором від 12.10.2021 ні первісному кредиторові, ні позивачеві.
Відтак, правові підстави для розстрочки виконання судового рішення від 25.04.2024 у справі № 128/55/24 відсутні.
Відповідно до ч. 7 ст. 435 ЦПК України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.
Керуючись ст.ст. 258 -261, 353, 354,435 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
1.Заяву представника відповідача адвоката Войтович Людмили Василівни від 20.08.2024 про розстрочку виконання судового рішення від 25.04.2024 у справі № 128/55/24 залишити без задоволення.
2.Копію ухвали суду направити сторонам у справі.
Ухвалу суду оформлено та виготовлено 03 вересня 2024 року.
Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів після її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.В. Климчук