Провадження №22-ц/812/1388/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.

із секретарем судового засідання: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників цивільну справу № 490/10520/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка підписана її представником адвокатом Щукіною Наталією Олегівною, на рішення, яке постановив Центральний районний суд м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко Ольги Андріївни у приміщенні цього суду 08 липня 2024 року, повний текст якого складений 11 липня 2024 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чорна Людмила Сергіївна, про розірвання договору довічного утримання,

у с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 через свого представника - адвоката Сидоренко Т.В. звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чорна Л.С., про розірвання договору довічного утримання.

Позовна заява мотивована тим, що 21 жовтня 2022 року ОСОБА_3 та її онук ОСОБА_5 уклали договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Чорною Л.С., зареєстрований за №1851, відповідно до якого позивачка передала у власність ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Того ж дня приватним нотаріусом Чорною Л.С. на зазначену квартиру була накладена заборона відчуження. Умови утримання відчужувача - позивачки визначені в п. 2.1 договору, проте ці умови ОСОБА_5 не виконував. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_4 (донька позивачки, мати набувача) та ОСОБА_2 (дружина набувача). Відповідно до п. 3.2.5 договору довічного утримання у разі смерті набувача обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, до яких перейде відчужувана за цим договором квартира. Проте спадкоємці набувача умови договори також не виконують, розірвати договір не бажають. Відповідачі не відмовились від прийняття спадщини (майна за договором довічного утримання), а навпаки, прийняли її, тому не має підстав вважати, що договір довічного утримання є припиненим. Смерть набувача, звичайно, не є підставою припинення договору довічного утримання (догляду), оскільки його обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. І лише тоді, коли у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, договір довічного утримання (догляду) припиняється, право власності на майно, яке було предметом договору, повертається відчужувачу (ст.757 ЦК України). Добровільно відмовитися від прийняття майна відповідачі не бажають.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд розірвати договір довічного утримання, припинити заборону, накладену нотаріусом Чорною Л.С. 21 жовтня 2022 року, та стягнути на її користь судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов визнала та просила про його задоволення. Суду пояснила, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 завжди були не дуже добрі стосунки, адже онук з дружиною не спілкувалися з бабусею взагалі. Вона вимушена була в зв`язку зі своїм виїздом за межі України просити сина доглядати за бабусею, на що він погодився і вони уклали оспорюваний договір у нотаріуса. Як тільки вона поїхала, син пішов добровольцем до ЗСУ. З того часу, аж поки вона не повернулася в Україну, бабуся залишалася сама.

У відзиві на позовну заяву представник ОСОБА_2 - адвокат Щукіна Н.О. зазначила, що протягом одного року дії укладеного договору довічного утримання жодних претензій до набувача щодо невиконання або неналежного виконання умов договору в будь-якій його частині з боку позивачки не було. А з позовом до суду позивачка звертається лише після смерті ОСОБА_5 . Фактично договір виявився досить короткочасним для набувача, що свідчить про фізичну неможливість порушити обов`язки, визначені договором. З цього можна зробити висновок, що до смерті набувача, а саме до квітня 2023 року договір виконувався, а вже у період до листопада 2023 року, враховуючи, що спадкоємці ще не оформили своїх спадкових прав, умови договору нібито ніким не виконуються. Такими діями позивачка намагається завдати шкоди інтересам ОСОБА_2 - спадкоємиці набувача, оскільки з моменту укладення спірного договору вона отримувала належний догляд з боку свого онука та не висловлювала будь-яких заперечень щодо цього, а звернулася з позовом до суду саме в момент оформлення свідоцтв про право на спадщину спадкоємцями, не надаючи можливості спадкоємцям почати виконувати умови укладеного договору та реалізувати свої права щодо спадкового майна.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 липня 2024 р. позовні вимоги задоволені.

Суд розірвав договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_3 як відчужувачем та ОСОБА_5 як набувачем, посвідчений 21 жовтня 2022 року ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, зареєстрований за №1851, та припинив заборону відчуження за реєстровим номером № 1852 від 21 жовтня 2022 року, та стягнув на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 1073 грн. 60 коп. з кожної.

Рішення суду мотивовано тим, що підставою позову позивачка зазначала, що спадкоємцями набувача за спірним договором - відповідачами по справі не виконуються вимоги договору ні щодо сплати щомісячних платежів, ні надання фізичної допомоги (догляду), а відповідачами не надано жодних належних доказів виконання умов договору, більш того, представником відповідача ОСОБА_2 навіть не заперечувалося, що умови договору нею не виконуються. Суд виходив з того, що підставою для розірвання договору довічного утримання є встановлення факту хоча б одного випадку порушення умов договору.

Суд взяв до уваги, що як первісне невиконання набувачем ОСОБА_5 , так і систематичні неналежне виконання відповідачами успадкованих зобов`язань по відношенню до відчужувачки ОСОБА_3 , неприязні стосунки між відчужувачкою та набувачкою ОСОБА_2 , намір набувачки ОСОБА_4 взагалі покинути територію України - все це зводить нанівець мету укладеного правочину, отже є підставами для його розірвання.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Щукіна Н.О. вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позов було пред`явлено до суду лише після смерті ОСОБА_5 у зв`язку з неможливістю встановлення певних обставин справи, пов`язаних з виконанням даного договору, зокрема в частині доведення спадкоємцями належного виконання ним своїх обов`язків, оскільки ОСОБА_2 з відчужувачем не проживала та не володіла всією інформацією щодо дійсних взаємовідносин між позивачкою та ОСОБА_5 . ОСОБА_2 повідомила про своє бажання продовжувати виконувати обов`язки набувача за договором довічного утримання шляхом вступу у спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_5 . Крім того, в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва знаходиться цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном. Підставою подання такої позовної заяви стало те, що після смерті ОСОБА_5 . ОСОБА_2 фактично позбавили права виконувати обов`язки набувача за договором. Відсутність ключів від квартири та добровільної згоди ОСОБА_3 позбавляє ОСОБА_2 належним чином виконувати свої обов`язки та користуватися квартирою, яка на праві власності належить її чоловіку, але інша спадкоємиця - ОСОБА_4 (дочка ОСОБА_3 ) станом на цей день фактично проживає у спадковій квартирі та має вільний доступ до неї. Крім того ОСОБА_3 до Центрального районного суду м. Миколаєва подано позовну заяву переведення прав та обов`язків покупця, визнання правочину недійсним. На думку заявника, мета таких дій з боку ОСОБА_3 - позбавити ОСОБА_2 спадкового майна після смерті її чоловіка. До того ж до позовної заяви не долучені докази надісланих претензій набувачу чи його спадкоємцям для добровільного вирішення спору та не зазначені у позові, які саме умови договору не були виконанні набувачем та його спадкоємцями.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Від представників сторін адвокатів Сидоренко Т.В. та ОСОБА_7 надійшли заяви, відповідно, через підсистему «Електронний суд» та канцелярію суду про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника та відповідачки.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2, 5 статті 130, частини 2 статті 372, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, взявши до уваги також заяви представників сторін.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та оцінивши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає таким вимогам закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подала лише ОСОБА_2 , тому апеляційний суд переглядає його лише в частині позовних вимог до цієї відповідачки і не переглядає в частині задоволених позовних вимог до ОСОБА_4 .

Судом встановлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 21 жовтня 2022 року ОСОБА_3 та її онук ОСОБА_5 уклали договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Чорною Л.С., зареєстрований за №1851 (а.с. 20-21).

За умовами договору позивачка передала у власність ОСОБА_5 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Того ж дня приватним нотаріусом Чорною Л.С. на зазначену квартиру була накладена заборона відчуження. Умови утримання відчужувача - позивачки визначені в п. 2.1 договору.

Згідно пункту 2.1 спірного договору ОСОБА_5 зобов`язався довічно матеріально забезпечувати ОСОБА_3 у сумі 2118 грн. щомісячно (з індексацією відповідно до зміни мінімальної заробітної плати).

Утримання (догляд) сторони визначили у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечення відчужувача продуктами харчування та допомогою в приготуванні їжі, надання побутових послуг, проведення ремонту побутової техніки та побутового обладнання по мірі зіпсування; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; забезпечення у разі необхідності лікування в домашніх умовах та медичних закладах тощо.

Згідно п. 3.1.2 Договору відчужувач має право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за договором.

Відповідно до п.3.2.5 цього Договору у разі смерті набувача обов`язки по договору переходять до спадкоємців, до яких перейде відчужувана за цим Договором квартира.

Згідно п.4.7 дружина набувача ОСОБА_2 надала свою згоду на підписання та укладання даного договору в заяві, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а.с. 74, 75).

Спадщину після його смерті прийняла ОСОБА_4 (мати спадкодавця набувача за договором та донька позивачки) та ОСОБА_2 (дружина набувача) (а.с. 47-63).

ОСОБА_3 просила суд розірвати договір довічного утримання, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не виконував умови договору щодо її у тримання як і його спадкоємці.

Суд першої інстанції погодився із аргументами позову, вважав його доведеним.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до частини 1 статті 757 ЦК України обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

У справі, яка переглядається, після смерті набувача за договором довічного утримання від 21 жовтня 2022 року відповідачки прийняли спадщину, яка відкрилася щодо майна ОСОБА_8 а отже до них перейшли обов`язки набувача за цим договором.

Стаття 749 ЦК України закріплює обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/8084/21 (провадження № 61-8738св22) Верховний Суд зробив висновок, що положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.

Частина друга статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду) визначені в статті 756 ЦК України.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_3 посилалася на те, що ні первісний набувач за договором довічного утримання ОСОБА_5 ні його спадкоємці відповідачі як правонаступники за договором не виконували зобов`язання, передбачені договором довічного утримання.

Судом встановлено, що згідно з пунктом 2.1 спірного договору ОСОБА_5 зобов`язався довічно матеріально забезпечувати ОСОБА_3 у сумі 2118 грн. щомісячно (з індексацією відповідно до зміни мінімальної заробітної плати).

Утримання (догляд) сторони визначили у вигляді: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечення відчужувача продуктами харчування та допомогою в приготуванні їжі, надання побутових послуг, проведення ремонту побутової техніки та побутового обладнання по мірі зіпсування; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; забезпечення у разі необхідності лікування в домашніх умовах та медичних закладах тощо.

Згідно п. 3.1.2 Договору відчужувач має право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків за договором.

Тобто за умовами укладеного договору довічного утримання обов`язки набувача є конкретно визначеними його сторонами, а саме набувач зобов`язався забезпечувати позивачку щомісячним утриманням у сумі 2118 грн. (з індексацією відповідно до зміни мінімальної заробітної плати) у вигляді забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі, забезпечення відчужувача продуктами харчування та допомогою в приготуванні їжі, надання побутових послуг, проведення ремонту побутової техніки та побутового обладнання по мірі зіпсування; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям; забезпечення у разі необхідності лікування в домашніх умовах та медичних закладах тощо.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази виконання ОСОБА_5 , а після його смерті його спадкоємцем відповідачкою ОСОБА_2 пункту 2.1 договору довічного утримання, а саме - доказів надання позивачці щомісяця утримання у вигляді забезпечення (послуг) з визначеного договором переліку на суму 2118 грн. (з урахуванням індексації) розписок, квитанцій, договорів на виконання робіт тощо, які б підтвердили забезпечення позивачку продуктами харчування, одягом та побутовими послугами, які згідно з договором покриваються саме за рахунок суми матеріального забезпечення матеріали справи не містять. Тому не можна вважати доведеним той факт, що умови договору довічного утримання від 21 жовтня 2022 року щодо матеріального щомісячного забезпечення позивачки виконувались.

ОСОБА_2 таких обставин не спростувала, а також не заперечувала, що не виконувала умови договору довічного утримання ні як дружина набувача ні як його спадкоємець.

Наведене свідчить про те, що набувач за договором довічного утримання (догляду) від 21 жовтня 2022 року допустив істотні порушення умов спірного договору, оскільки не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання пункту 2.1 договору довічного утримання щодо надання матеріального забезпечення позивачці, а вказані умови договору, з огляду на конкретні обставини цієї справи, вважаються істотніми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, укладеного 21 жовтня 2022 року

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують та не приймаються апеляційним судом.

Так посилання в апеляційній скарзі на те, що протягом року з дня укладання договору у позивачки не було претензій щодо його виконання, а звернення до суду після смерті ОСОБА_5 мало наслідок неможливість встановлення певних обставин виконання договору, оскільки відповідачка з позивачкою не проживає, не мають правового значення по справі, оскільки не скасовують процесуальний обов`язок сторони у справі, визначений статтею 81 ЦПК України, щодо доведення своїх заперечень на позов. Тим більше, що ОСОБА_2 як дружина набувача за договором довічного утримання, як вбачається з матеріалів справи, давала згоду на укладення цього договору, тому є обізнаною щодо його умов і мала бути обізнана щодо його виконання.

Також не можуть бути враховані посилання в апеляційній скарзі на те, що позовні вимоги направлені на позбавлення ОСОБА_2 спадкового майна, оскільки мотиви звернення з позовом не мають правового значення на відміну від правових підстав, які доведені позивачкою, а саме позбавлення відчужувача майна внаслідок невиконання умов договору на той результат, на якій вона сподівалася, а саме отримання утримання людиною похилого віку.

Не підтверджені достатніми та належними доказами доводи відповідачки про те, що після смерті її чоловіка договір довічного утримання не виконується через перешкоди з боку позивачки, а тому не заслуговують на увагу.

Зокрема, перебування у провадженні судів іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном не є підтвердженням неможливості виконання договору утримання з вини ОСОБА_3 без надання у справі, яка переглядається, належних та переконливих доказів на підтвердження такої протидії позивачки.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив обставини, що мають значення для вирішення справи на підставі належним чином оцінених відповідно до правил статті 89 ЦПК України доказів, правильно визначився із характером спірних правовідносин сторін, надавши їм відповідну правову оцінку, та ухвалив рішення у відповідності з положеннями норм матеріального права та з дотриманням положень процесуального закону, колегія суддів в силу статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частини 1, 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки рішення суду першої інстанції залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат апеляційним судом.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка підписана її представником адвокатом Щукіною Наталією Олегівною, залишити без задоволення, рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючи Т.М. Базовкіна

Судді: М. Царюк

Ж.М. Яворська

___________________________________________________

Повний текст постанови складений 03 вересня 2024 року