Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
06 вересня 2024 року
Провадження № 2-о/521/530/24
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорової А.В.,
Учасники справи:
Заінтересована особа ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась із заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, за яким просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язків:
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 строком на 6 місяців;
- усунути перешкоди у користуванні майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , що є особистою власністю постраждалої особи ОСОБА_1 , шляхом негайного виселення кривдника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- обмежити спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з постраждалою особою ОСОБА_1 строком на 6 місяців;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців.
В обґрунтування своїх вимог заявниця посилається
на те, що її онук - ОСОБА_2 здійснює відносно неї домашнє насильство, тому вона вимушена звернутись до суду.
В судове засідання заявник ОСОБА_1 з`явилась, підтримала заяву.
Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису підлягає частковому задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Я1-177840-ф/о, відповіддю № 771579 від 05.09.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру.
Заінтересованою особою є її онук - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповіддю № НОМЕР_1 від 05.09.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру.
При цьому, згідно довідки Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № Я1-177840-ф/о від 08 серпня 2024 року ОСОБА_2 не зареєстрований за вказаною адресою.
Протягом тривалого періоду часу ОСОБА_2 систематично вчиняє по відношенню до ОСОБА_1 домашнє психологічне насильство: словесно ображає, залякує і погрожує заподіяти фізичні ушкодження, принижує її честь та гідність, виганяє з будинку, чим викликає у неї побоювання за безпеку свого життя і здоров`я.
В травні 2024 року ОСОБА_2 вчинив відносно ОСОБА_1 фізичне насильство, а саме побив її. ОСОБА_1 було викликано поліцію.
Факт побиття підтверджується направленням №45 на предмет установлення факту ушкодження здоров`я від 22 травня 2024 року, довідкою №2733 від 31 травня 2024 року з КНП «Міська клінічна лікарня №11» ОМР та випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 02 серпня 2024 року.
Внаслідок побиття онуком ОСОБА_2 ОСОБА_1 було завдано забій поперекового відрізку хребта, забій правового плечового суглобу, забій правої стопи, забій грудної клітина, що підтверджується довідкою № 2733 від 31 травня 2024 року з КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР.
Після випадку побиття ОСОБА_2 повторно вчинив відносно ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного характеру, а саме стукав у двері та вікна, погрожував фізичною розправою.
Заявниця стверджує, що у зв`язку з її побиттям онуком ОСОБА_1 не може знаходитися з ним в одному житловому приміщенні, оскільки його приступи агресії повторюються та вона боїться за безпеку свого життя, через що заявниця вимушена була знайти прихисток у сусідки. Окрім того, ОСОБА_2 , не впускає її назад до її ж будинку, що супроводжується криками та погрозами фізичної розправи в її сторону.
Умисність та систематичність вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_1 підтверджується таким:
- постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2024 у справі № 521/1336/24 встановлено, що 09 січня 2024 року приблизно о 18:40 годин в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 висловлювався нецензурною лайкою на адресу баби гр. ОСОБА_1 , погрожував фізичною розправою, виганяв з будинку, чим завдав шкоди психологічному здоров`ю гр. ОСОБА_1 , тим самим вчинив домашнє насильство психологічного характеру. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 (десяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме: 170 (сто сімдесят) гривень.
- постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 серпня 2024 у справі № 521/9292/24 встановлено, що 30 травня 2024 року об 11:00 годині за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї бабусі гр. ОСОБА_1 , а саме стукав у двері та вікна, погрожував фізичною розправою. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 340 (триста сорок) гривень.
Перебуваючи у межах спільного житлового приміщення, заявниця зайвий раз нервує і боїться знаходитись у його присутності, оскільки вже два рази ОСОБА_2 розбив її телефони аби вона не викликала поліцію відносно його неправомірних та аморальних дій. Якщо ж все-таки зіштовхується з ним - то зазвичай впадає у відчай, оскільки не має фізичної та емоціональної змоги відповісти на його крики, погрози та побої.
Після чергового акту домашнього насильства ОСОБА_1 звернулась до ЦНАПу про зняття онука з задекларованого місця проживання.
Заявниця стверджує, що ОСОБА_2 ніде не працює, заявниці не відомо за які кошти він проживає, проте ОСОБА_2 має власну квартиру, де може проживати окремо від неї.
Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають постраждала особа або її представник. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Частиною другою ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь- який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами: - Договором купівлі-продажу частини будинку від 31 липня 1987 року.
Систематичність вчинення домашнього насильства, яке має невпинний, безжалісний і жорстокий характер, тісно переплітаючись з відвертим нанесенням ОСОБА_1 фізичних ушкоджень та переходить усі допустимі моральні межі відносин бабусі та онука, спричинює заявниці максимальний життєвий дискомфорт та змушує її - ОСОБА_1 , боятись за своє здоров`я.
Відповідно до статті 3501 Цивільного процесуального кодексу України, заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Згідно ч. 6 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.
За пунктом 7 частини 1 статті 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Згідно з ст. 350-6 ч. 1, 2, 4 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Відповідно до п. 5, ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
З огляду на викладене, враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів учасників судового процесу.
Таким чином, суд дійшов висновку між бабусею та онуком виникають конфліктні ситуації. Саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві суд має частково задовольнити заяву.
Щодо часткового задоволення заяви.
Щодо вимоги усунення перешкоди у користуванні майном, а саме будинок АДРЕСА_1 , що є особистою власністю постраждалої особи ОСОБА_1 , шляхом негайного виселення кривдника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , то ця вимога не є тимчасовою та може бути розглянута в порядку позовного провадження шляхом подачі позовної заяви. У зв`язку з цим суд роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку позовного провадження з цією вимогою.
Щодо вимоги про обмеження спілкування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 6 місяців, то такий припис застосовується відносно постраждалої дитини (п. 3 ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
В решті вимог заява підлягає задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-268, 350-5, 350-6 ЦПК України, Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», суд, -
Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.
Видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 12 грудня 2001 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , за яким:
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 6 місяців;
- усунути перешкоди у користуванні майном, а саме будинком АДРЕСА_1 , що є особистою власністю постраждалої особи, шляхом надання ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 вільного та безперешкодного доступу до зазначеного житлового приміщення та користування ним;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися на відстань 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; строком на 6 місяців,
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців.
В решті вимог відмовити.
Копію рішення про видачу обмежувального припису надіслати до Одеського районного управління поліції № 1 ВП № 3 ГУНП в Одеській області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 12 грудня 2001 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на профілактичний облік, а також до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.
Судові витрати віднести на рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

СУДДЯ В. К. Гуревський

Рішення суду в повному обсязі складено 06 вересня 2024 року.