Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/591/24
Провадження № 2/499/350/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 вересня 2024 року селище Іванівка
Іванівський районний суд Одеської області в складі головуючого судді Погорєлова І. В. за участю секретаря судового засідання Дібрової О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Іванівка Одеської області в порядку спрощеного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шевчук Юрій Андрійович, до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Крецул Вадим Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Крецул Вадим Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій просив суд визнати виконавчий напис №2778 від 30 березня 2020р., вчинений приватним нотаріусом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною таким, що не підлягає виконанню, та скасувати вказаний виконавчий напис.
Сторона позивача вважає, що виконавчий напис №2778 від 30 березня 2020р. вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення невиплачених грошових коштів за кредитним договором, що потягнуло за собою арешт коштів та майна позивача. Вказаний виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню.
В судове засідання сторона позивача не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» явку уповноваженого представника до суду не забезпечило, про причини неявки суду не сповістило, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. Відзиву на позов від товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» до суду не надходило.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна до суду не з`явилася, заяв та клопотань не надавала.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Крецул Вадим Андрійович у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомляв, заяв клопотань не надавав.
Враховуючи ту обставину, що відповідач по справі отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позову з додатками, йому відома та обставина, що за його участю в проваджені суду перебуває цивільна справа, заходів, щодо явки представника відповідача не вжито відзив не подано.
Отже, судом було вжито всі можливі заходи, щодо виклику відповідача по справі до суду.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).
Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007).
Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядкуст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
В порядку ч.2ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно дост.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Зважаючи на те, що від відповідача не надійшов відзив на позов та позивач не заперечив проти розгляду справи за відсутності відповідача, суд на підставі ст. 280 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
29.01.2019 року між ТзОВ «ФК Довіра та Гарантія» та ТзОВ «ФК ПРАЙМ АЛЬЯНС» було укладено договір факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року відповідно до якого ТзОВ «ФК ПРАЙМ АЛЬЯНС» набуло право Нового кредитора до Позичальника - ОСОБА_1 за Кредитним договором.
Сторона позивача посилається що виконавчий напис №2778 від 30 березня 2020р. вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про звернення стягнення невиплачених грошових коштів за кредитним договором, що потягнуло за собою арешт коштів та майна позивача, вказаний виконавчий напис є незаконним та відповідно таким, що не підлягає виконанню.
Як вбачається із тексту виконавчого напису №2778 від 30 березня 2020р., він був вчинений на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік №1172). Також із тексту виконавчого напису вбачається, що стягнення заборгованості відбувається за кредитним договором.
Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису (30.03.2020 року) були відсутні правові підстави для їх вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
25 серпня 2022 року набрав чинності Закон від 27 липня 2022 року № 2453-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо діяльності приватних виконавців та примусового виконання судових рішень, рішень інших органів (посадових осіб) у період дії воєнного стану».
Відповідно до вказаного вище Закону в період дії воєнного стану забороняється примусове виконання виконавчих написів нотаріусів.
Також суд погоджується повністю з посиланнями сторони позивача, а саме, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»), яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувана раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувану можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувана до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Згідно зі статтею 88 Закону «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як вже зазначалося вище, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів від 19 квітня 2022 року № 480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану» з Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 29 червня 1999 р. № 1172, виключено розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Крім того, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» встановлено заборону вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не є нотаріально посвідченими.
Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.88 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
Однак, позивача нотаріус не повідомляв про порушення кредитних зобов`язань, оскільки позивач жодних листів, електронних листів чи телефонних дзвінків від нотаріуса не отримував, тому цілком очевидно, що перевірку безспірності нотаріусом здійснено не було. Більше того, відповідачем також жодним чином не повідомлено позивача про наявність заборгованості станом на 2019 рік.
Відповідач не скористався своїм правом, та не надав жодного доказу на спростування посилань позивача.
Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Отже, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О. О. з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанови КМУ №1172, оскільки вказані у виконавчому написі суми боргу не можна вважати безспірними.
Крім того, враховуючи, що нормами Закону України «Про захист прав споживачів» банкам заборонено встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, в тому числі передбачену до сплати суму комісії, тому вимоги щодо включення розміру комісії до заборгованості за кредитними договорами є не безспірними.
Згідно із положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, у нотаріуса не було достатніх підстав для вчинення виконавчого напису, заборгованість за кредитним договором є спірною, тому виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовна заява є такою, що підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового бору у розмірі 1211 грн. 20 коп. за подання позовної заяви та 605,60 грн. за подання заяви про забезпечення позову, всього 1816,80 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 133, 141, 259,263,264,265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Визнати виконавчий напис №2778 від 30 березня 2020р., вчинений приватним нотаріусом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною таким, що не підлягає виконанню, та скасувати вказаний виконавчий напис.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ПРАЙМ АЛЬЯНС» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 1816,80 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ