Справа № 455/522/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пошивак Ю.П.
Провадження № 22-ц/811/734/24 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 січня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

у травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . Стверджує, що ОСОБА_4 , який є користувачем будинковолодіння АДРЕСА_1 , що знаходиться по сусідству з її будинковолодінням, облаштовуючи земельну ділянку біля свого будинковолодіння, зрізав дерева та кущі смородини, які вона посадила вздовж межі, що розділяє їхні земельні ділянки, і облаштував свою огорожу, перенісши межу вглиб ділянки, що перебуває у її користуванні, приєднавши частину її земельної ділянки до присадибної ділянки, якою він на даний час без жодних правоустановлюючих документів користується. Крім того, загородив прохід, шириною близько 2-х метрів ,що веде до її земельних ділянок, що знаходяться за потоком, порушуючи правила добросусідства. Рішенням Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 236 від 14 серпня 2014 року їй відмовлено у затверджені меж земельних ділянок, що належать їй та ОСОБА_4 . Зазначає, що з іншої сторони по сусідству з її будинковолодінням знаходиться будинковолодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , який облаштовуючи свою земельну ділянку, змістив межу, що розділяє їхні земельні ділянки, вглиб земельної ділянки, якою вона користується, що призвело до зменшення розміру її земельної ділянки. Вказує, що згідно з висновком № ЕД-1-1-180/15 земельно-технічного експертного дослідження, складеним 27 березня 2015 року, фактична площа земельної ділянки, що перебуває у її користуванні, не відповідає площі, відображеній в акті обміру (уточнення) земельної ділянки, наданої для ведення особистого підсобного господарства, від 30 липня 1992 року та в планах земельних ділянок, що містяться у додатку до листа виконкому Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 01 грудня 2014 року № 134. Крім того, невідповідність виявлено у конфігурації земельної ділянки та зовнішніх розмірах її меж. Вважає, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуючись правил добросусідства, однак відповідачі, користуючись належними їм земельними ділянками, створюють їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою. Звертає увагу, що внаслідок порушення її прав їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 5000 грн., що полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з намаганнями вирішити спір у досудовому порядку, витрачаючи багато часу та на перемовини з відповідачами, нервуючи у зв`язку з доказуванням відповідачам незаконності їх дій.

З наведених підстав просить:

-зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом часткового демонтажу паркану та хвіртки, а також у користуванні переходом, що веде від дороги до земельних ділянок, що за потоком та відновити межі відповідно до висновку № ЕД-1-1-180/15 земельно-технічного експертного дослідження, складеного 27.03.2015 року;

-зобов`язати ОСОБА_6 усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та відновити межі відповідно до висновку № ЕД-1-1-180/15 земельно-технічного експертного дослідження, складеного 27.03.2015 року;

-стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.;

-стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме: судовий збір та витрати за проведення земельно-технічного експертного дослідження у розмірі 8000 грн.

Заочним рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 січня 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Заочне рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що внаслідок проведення земельно-технічної експертизи виникли нові обставини, що стали підставою для зміни предмета позову, однак суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті заяви про зміну предмета позову, незважаючи на те, що заява про зміну предмета позову не суперечила закону, не виходила за межі спірних правовідносин, оскільки вказані в ній вимоги були похідними від основних вимог. Зазначає, що доповнення позову новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального та процесуального права, не вважаються зміною підстав позову. Вказує, що оскільки при виготовлені державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 478613, зареєстрованого 24 вересня 2017 року, який посвідчує право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, площею 0,1252 га по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, з кадастровим номером :09:002:0028, не дотримувалися вимоги законодавства зі складання кадастрового плану цієї земельної ділянки щодо здійснення відповідної прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі та з відповідними вирахуваннями координат СК-63, такий акт підлягає визнанню недійсним. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок земельно-технічного експертного дослідження № ЕД-1-1-180/15 від 27 березня 2015 року та висновок судової земельно-технічної експертизи № 42/11-16 від 15 грудня 2016 року, якими встановлена невідповідність у конфігурації земельної ділянки та зовнішніх розмірів її меж, які по факту є ламаними та дугоподібними, в той час як в планах земельної ділянки та актах обміру, межі земельної ділянки відображені прямими лініями. Звертає увагу, що відповідачі використовують свої земельні ділянки, не дотримуючись правил добросусідства, зокрема, ОСОБА_4 , облаштовуючи свою земельну ділянку, самовільно змістив свій паркан, перенісши його межу вглиб ділянки ОСОБА_1 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, прийнявши до розгляду заяву про зміну предмету позову від 28 січня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої виходив з того, що позивачка, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження чинення відповідачами перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зміщення межі вглиб її земельної ділянки, межі якої відображені схематично без прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі або без лінійної прив`язки до твердих точок на місцевості, у зв`язку з чим відсутня можливість встановити цю межу на місцевості та дослідити відповідність межі між земельними ділянками, а крім того не довела заподіяння їй моральної шкоди незаконними діями відповідачів, які чинять їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи є ефективним обраний позивачем спосіб захисту порушеного права та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу користування належними їм суміжними земельними ділянками, оскільки позивач вважає, що площа належної їй земельної ділянки зменшилася за рахунок того, що відповідачі перемістили межу вглибину належної їй земельної ділянки та загородили проїзд до неї, що порушує її право на користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з п. г ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 3 ст.152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з роз`ясненнями пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим нотаріусом Добромильської державної нотаріальної контори Мельничок С.Є. 04 серпня 2009 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1918, ОСОБА_1 є спадкоємцем майна, що належало її матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 84,7 кв.м., що складається з трьох кімнат та однієї кухні. На земельній ділянці розташований один дерев`яний житловий будинок, позначений літерою А-1; стайня В; стодола Г, вбиральня Д; колодязь К; огорожа 1.

Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23500236 від 05 серпня 2009 року підтверджується, що на підставі свідоцтва про право на спадщину № 1918 від 04 серпня 2009 року зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно з протоколом дев`ятої сесії Солянуватської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області двадцять першого скликання від 06 липня 1992 року прийнято рішення про затвердження акту суцільного обміру-уточнення земельних ділянок, які знаходяться у володінні громадян Солянуватської сільської Ради народних депутатів.

Як вбачається з акту від 05 липня 1992 року комісією в складі: голови комісії ОСОБА_8 , депутатів: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , землевпорядника ОСОБА_11 , проведено суцільний обмір-уточнення земельних ділянок, наданих у володіння громадян Солянуватської сільської ради, при якому встановлено, що у володіння ОСОБА_12 , знаходилися 3 земельні ділянки, загальною площею 0,54 га ( в тому числі ріллі 0,50 га, під будівлями і дворами 0,04 га), з яких окрема біля хати 0,26 га, дорізки в межах села 0,28 га.

Згідно з актом № 5 обміру (уточнення) земельної ділянки, наданої для ведення особистого підсобного господарства від 30 липня 1992 року, комісією в складі: голови комісії ОСОБА_8 , депутата ОСОБА_9 та землевпорядника ОСОБА_11 у присутності землеволодільця ОСОБА_12 проведено обмір (уточнення) земельної ділянки, наданої для ведення особистого підсобного господарства, в результаті якого встановлено, що за господарством гр. ОСОБА_12 рахується земельна ділянка площею 0.55 га (в тому числі ріллі 0,47 га, під будівлями і дворами - 0,08 га.), з яких окрема біля хати 0,27 га, дорізки в межах села 0,28 га.

Рішенням Солянуватської сільської Ради депутатів Старосамбісрького району Львівської області від 20 грудня 1995 року «Про передачу земельних ділянок у власність громадян» передано земельні ділянки громадянам, що проживають на території Ради у приватну власність для ведення індивідуального підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у розмірах згідно актів обмірів станом на 15 квітня 1992 року та послідуючих обмірів згідно додатку з послідуючою видачею державних актів на право приватної власності.

Рішенням Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 50 від 20 квітня 2007 року «Про передачу земельних ділянок у власність і користування» передано безкоштовно гр. ОСОБА_6 у власність земельну ділянку в розмірі 0.4686 га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) земельну ділянку площею 0.1252 га, яка розташована в АДРЕСА_2 ; для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 0.3434 га, яка розташована в с. Солянуватка.

Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 478613 від 24 вересня 2007 року підтверджується, що ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0.1252 га, що розташована по АДРЕСА_1 на підставі рішення Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 20 квітня 2007 року

Згідно з планом меж земельної ділянки вищезазначена земельна ділянка по межі А-Б межує із земельною ділянкою гр. ОСОБА_3

Свідоцтвом про право на спадщину, посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Львівської області Манзілевською Т.С. 16 грудня 2022 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1236, підтверджується, що ОСОБА_13 є спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що складається із земельної ділянки кадастровий номер :09:002:0028, загальною площею 0,1252 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою від 08 травня 2014 року № 496, виданою Самбірським МБТІ, станом на 01 квітня 2008 року будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві особистої власності в цілому за ОСОБА_14 , як головою колгоспного двору, згідно із свідоцтвом про право власності, виданим на підставі рішення Старосамбірської районної ради від 16 червня 1988 року № 167.

Згідно з довідкою № 39 від 16 січня 2024 року, виданою старостою старостинського округу № 5 Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою від 03 липня 2014 року № 208, виданою виконавчим комітетом Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, ОСОБА_4 дозвільних документів на будівництво будинку, господарських будівель, гаражу Солянуватська сільська рада не надавала.

Згідно з актом врегулювання меж між сусідами с. Солянуватка ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , складеним 07 травня 2014 року комісією в складі сільського голови ОСОБА_15 , землевпорядника ОСОБА_16 , членів земельної комісії депутатів ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , межі між сусідами не встановлено у зв`язку з відсутністю спільної згоди.

Рішенням Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 14 серпня 2014 року № 236 «Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » відмовлено у затвердженні меж земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Рішенням Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 252 від 23 грудня 2014 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства» надано дозвіл ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 0.51 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Солянуватка.

Рішенням Солянуватської сільської ради Старосамбірського району Львівської області № 22 від 25 грудня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення детального планування території земельної ділянки для обслуговування житлового будинку» надано дозвіл на виготовлення детального планування території земельної ділянки в розмірі 0.25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_3 ОСОБА_4 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 покликається на те, що власники та користувач суміжних з нею земельних ділянок ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 при встановленні загорожі на межі земельних ділянок, змістили межу належних їм земельних ділянок вглибину земельної ділянки, що перебуває у її користуванні, незаконно приєднавши до належних їм земельних ділянок частину належної їй земельної ділянки, чим чинять позивачці перешкоди у користуванні земельною ділянкою.

Так, згідно з висновком земельно-технічного експертного дослідження № ЕД-1-1-180/15, складеним 27 березня 2015 року ТзОВ «Судова незалежна експертиза України» на підставі договору № ЕД-1-1-180/15 про проведення експертного дослідження від 05 березня 2015 року, укладеного між ТзОВ «Судова незалежна експертиза України» та ОСОБА_1 , фактична площа досліджуваної земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , на момент проведення обстеження (з урахуванням площі забудови будівлями і спорудами) складає 0,26 га. Фактичний порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , відповідає даним щодо площі вказаної земельної ділянки, затвердженої рішенням Солянуватської сільської ради, оформленим протоколом Солянуватської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області (IX сесії XXI першого скликання) від 06.07.1992 року, зміст якого відображено також у Архівному витязі від 24.09.2014 року №01-19/498, а отже, відповідає даним щодо розміру площі ділянки (біля хати), відображеної в Акті від 05.07.1992 року, що є додатком до вищевказаного протоколу, а також зміст якого відображено в Архівному витязі від 24.09.2014 року N201-19/499. При цьому, перевірити відповідність зовнішніх розмірів фактичних меж досліджуваної земельної ділянки вищевказаним документам не вбачається за можливе у зв`язку з відсутністю відповідного схематичного плану, закріпленого зазначеним вище рішенням (протоколом) від 06.07.1992 року та актом від 05.07.1992 року. Фактичний порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , не відповідає Акту №5 обміру (уточнення) земельної ділянки, наданої для ведення особистого підсобного господарства від 30.07.1992 року, а саме: фактична площа земельної ділянки на 0,01 га менша площі, відображеної в зазначеному акті від 30.07.1992 року. Невідповідність виявлено також у конфігурації земельної ділянки та зовнішніх розмірах її меж, зокрема, частина лівої межі, спільна з проїздом до земельної ділянки суміжного землевласника (землекористувача), що на місцевості представлена ламаною лінією, довжиною відрізків 11,67 м. + 8,53 м. + 1,33 м. + 11,09 м., не відповідає конфігурації та розмірам даної частини межі, що в акті від 30.07.1992 року представлена прямою лінією довжиною 36,0 м; тильна межа, спільна з суміжним землевласником (землекористувачем), що на місцевості представлена ламаною лінією, довжиною відрізків 3,28 м. + 6,01 м. + 4,87 м. + 3,83м. + 3,96 м., не відповідає конфігурації та розмірам даної межі, що в акті від 30.07.1992 року представлена прямою лінією довжиною 24,0 м; права межа, спільна з суміжним землевласником (землекористувачем), що на місцевості представлена ламаною лінією, довжиною відрізків 12,92 м. + 6,33 м. + 1,2 м.+ 4,22 м. + 2,2 м. + 7,92 м. + 11,17 м. + 29,39 м. + 17,69 м. + 18,05 м. + 3,66 м., та увігнута всередину ділянки ОСОБА_1 на двох ділянках межі (див, рис,6), не відповідає конфігурації та розмірам даної межі, що в акті від 30.07.1992 року представлена суцільною прямою лінією від фасадної до тильної частини ділянки довжиною 84,0 м + 36,0 м; фасадна межа вздовж вулиці (дороги на Нижанковичі), що на місцевості представлена прямою лінією довжиною 19,41 м, відповідає конфігурації даної межі, що в акті від 30.07.1992 року також представлена прямою лінією; при цьому фактичний її розмір (довжина) не відповідає, зокрема, є меншою на 0,59 м у порівнянні з розміром згідно з актом від 30.07.1992 року (19,41*20,0 м +-0,59 м.). Фактичний порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , не відповідає даним, вказаним у листі виконкому Солянуватської сільської ради від 01.12.2014 року №134 з планами земельних ділянок у додатку, а саме: фактична площа земельної ділянки на 0,01 га менша площі, відображеної в зазначеному листі від 01.12.2014 року. Невідповідність виявлено також у конфігурації земельної ділянки та зовнішніх розмірах її меж, зокрема частина лівої межі, спільна з проїздом до земельної ділянки суміжного землевласника (землекористувача), що на місцевості представлена ламаною лінією, довжиною відрізків 11,67 м. + 8,53 м. + 1,33 м. + 11,09 м., не відповідає конфігурації та розмірам даної частини межі, що в додатку до листа від 01.12.2014 року, представлена прямою лінією довжиною 36,0 м.; тильна межа, спільна з суміжним землевласником (землекористувачем), що на місцевості представлена ламаною лінією, довжиною відрізків 3,28 м. + 6,01 м. + 4,87 м. + 3,83м.+ 3,96 м., не відповідає конфігурації даної межі, що в додатку до листа від 01.12.2014 року представлена прямою лінією, а також не відповідає її розміру (довжині), що, як було визначено експертом на стор. 6-7 даного висновку, становить 26,10 м; права межа, спільна з суміжним землевласником (землекористувачем), що на місцевості представлена ламаною лінією, довжиною відрізків 12,92 м. + 6,33 м. + 1,2 м. + 4,22 м. + 2,2 м. + 7,92 м. + 11,17 м. + 29,39 м. + 17,69 м. + 18,05 м. + 3,66 м., та увігнута всередину ділянки ОСОБА_1 на двох ділянках межі (див, рис.6), не відповідає конфігурації та розмірам даної межі, що в додатку до листа від 01.12.2014 року представлена суцільною прямою лінією від фасадної до тильної частини ділянки довжиною 84,0 м + 36,0 м; фасадна межа вздовж вулиці (дороги на Нижанковичі), що на місцевості представлена прямою лінією довжиною 19,41 м, відповідає конфігурації даної межі, що в додатку до листа від 01.12.2014 року також представлена прямою лінією; при цьому фактичний її розмір (довжина) не відповідає, зокрема, є меншою на 0,59 м у порівнянні з розміром згідно з додатком до листа від 01.12.2014 року (19,41 м-20,0 м = -0,59 м). Встановити конкретно, за рахунок чого саме виникла вищевикладена невідповідність у конфігурації та розмірах зовнішніх меж досліджуваної земельної ділянки по АДРЕСА_1 не надалось можливості у зв`язку з відсутністю у документах, наданих замовником на дослідження, схематичних планів з відображенням на них житлового будинку та (або) господарських будівель і споруд, наявність яких надала б змогу встановити прив`язку до будівель та споруд на земельній ділянці ОСОБА_1 визначити точне місце розташування меж земельної ділянки відносно будівель і споруд на порівнюваних планах та здійснити співставлення усіх схем між собою в одному масштабі з метою виявлення того, яка саме межа і в який бік була зміщена (т. 1, а.с.27-43).

Відтак, за результатами земельно-технічного експертного дослідження виявлена невідповідність у фактичній площі та конфігурації зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 , однак встановити конкретно, за рахунок чого саме виникла вищевикладена невідповідність у конфігурації та розмірах зовнішніх меж досліджуваної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , експерту не надалось можливим.

Висновком експертизи не встановлено, за рахунок чого виникла вищезазначена невідповідність та не виявлено яка саме межа і в яку сторону зміщена, чи виявлена невідповідність у фактичній площі та конфігурації зовнішніх меж земельної ділянки по АДРЕСА_1 виникла саме з вини відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , внаслідок зміщення ними межі належних їм земельних ділянок вглибину земельної ділянки позивачки.

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №42/11-16 від 15 грудня 2016 року фактична площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка була надана у користування ОСОБА_1 , і яку фактично вона займає на день проведення огляду цієї земельної ділянки 0,2628 га, в тому числі площа земельної ділянки під рілля фактично становить 0,1780 га, під присадибну - 0,0848 га. Фактична площа земельної ділянки 0,2628 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , якою користується ОСОБА_1 не відповідає площі, що була надана їй у користування згідно з протоколом Солянуватської сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області (ІХ сесії ХХІ першого скликання) від 06.07.1992 року, Архівним витягом від 24.09.2014 року №01-19/498 Акт № 5 обміру (уточнення) земельної ділянки, наданої для ведення особистого підсобного господарства від 30.07.1992 розміру 0,26 га та Листом виконкому Солянуватської сільської ради від 01.12.2014 року. № 134 з планами земельних ділянок у додатку розміром 0,27 га. Фактичне місцезнаходження (на місцевості самої земельної ділянки) межі А-Б, яка зазначена в державному акті на земельну ділянку, серія ЯД №478613 (кадастровий номер :09:002:0028), що надана у власність ОСОБА_6 не відповідає даним каталогу координат зовнішніх меж земельної ділянки, визначених у технічній документації землеустрою по відводу цієї земельної ділянки у власності ОСОБА_6 (а.т.д 21, 23, 29), так як за даними каталогу координат кутів поворотів межі земельної ділянки мають знаходиться в північно-східному напрямку на відстані 130,44 м від фактичного розташування цієї земельної ділянки, якою володіє ОСОБА_6 , що також підтверджується публічною кадастровою картою України. Причиною такої невідповідності є те, що при виготовленні технічної документації із землеустрою її виконавці не дотримувались вимог законодавства зі складання кадастрового плану цієї земельної ділянки щодо здійснення відповідної прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі та з відповідним вирахуванням координат поворотних точок меж у державній системі координат. CK-63. Більш повно викладено в дослідницькій частині та для уявлення (наочності) графічно відображено на плані у додатку № 4. У зв`язку з тим, що при виготовленні технічної документації із землеустрою, її виконавці невірно визначили координати поворотних точок меж цієї земельної ділянки (межі земельної ділянки за координатами знаходяться в північно-східному напрямку на відстані 130,44 м від її фактичного розташування), неможливо встановити відповідність встановленого паркану ОСОБА_6 між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_1 відповідно до межі А-Б, яка зазначена в державному акті на земельну ділянку Серія ЯД № 478613 (кадастровий номер :09:002:0028) та розташування всіх огорож земельної ділянки по АДРЕСА_2 відносно меж за державним на земельну ділянку Серія ЯД № 478613 для обслуговування житлового будинку площею 0,1252 га. Фактичну площу земельної ділянки в межах встановлених парканів по її периметру, що розташована по АДРЕСА_2 , що займає ОСОБА_6 становить 0,1251 га, що є меншою на 1,0 м? від загальної площі 0,1252 га зазначеною в державному акті на земельну ділянку Серія ЯД №478613 (кадастровий номер :09:002:0028). Фактично на місцевості у вигляді твердої межі (паркану) межа має ломану лінію, яка утворена за рахунок встановленого паркану між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_14 ), де загальна її довжина становить 75,31 м. Межа, яка проходить вздовж проїзду до земельної ділянки ОСОБА_4 ( ОСОБА_14 ), що є умовною у вигляді орної межі має довжину 39,28м. Фактично існуюча межа між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_14 ), що утворена за рахунок встановленого паркану не відповідає конфігурації межі та її довжині, яка зображена в Акті № 5 обміру (уточнення) земельної ділянки, наданої для ведення особистого підсобного господарства від 30.07.1992 року та Додатку з планами земельних ділянок до Листа виконкому Солянуватської сільської ради від 01.12.2014 року №134. Так межа відображена на зазначених документах є прямою лінією, де загальна її довжина становить 120,0 м, а фактично ця межа є ломаною лінією (дугоподібною) і її довжина складає 114,59 м (з врахуванням межі вздовж проїзду до ОСОБА_4 ), що фактично на 5,41 м є меншою від зазначених планів. Вважаючи, що межі досліджуваної земельної ділянки ОСОБА_1 в акті № 5 обміру (уточнення) земельної ділянки, наданої для двору, відведеного особистого підсобного господарства площею 0,27 га від 30.07.1992 року та в додатку з планами земельних ділянок до листа виконкому Солянуватської сільської ради від 01.12.2014 року № 134 відображені схематично без прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі або без лінійної прив`язки до твердих точок (будівлі, споруди тощо) на місцевості, тому не має можливості надати пропозиції з розміщення цієї межі на місцевості відповідно до цих схем. Фактично існуюча межа між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ( ОСОБА_14 ), що утворена за рахунок встановленого паркану та умовної межі з врахуванням межі вздовж проїзду до ОСОБА_4 не відповідає конфігурації межі та її довжині, зазначених на плані земельної ділянки колишнього власника житлового будинку АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_14 (ділянка № НОМЕР_1 , присадибна). Так межа відображена на цьому плані прямою лінією, де загальна її довжина становить 112,95 м, а фактично ця межа є ломаною (дугоподібною) і її довжина становить 114,59 м (з врахуванням межі вздовж проїзду до ОСОБА_4 ), що фактично на 1,64 м є більшою від плану. Вважаючи, що невідомо (не позначено на плані) в якому масштабі виконано план земельної ділянки колишнього власника житлового будинку АДРЕСА_3 гр. ОСОБА_14 відображеної на плані ділянка № 1 (присадибна) (а.с. 88) не має можливості визначити відстані від житлового будинку АДРЕСА_3 до огорожі, межі земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що відображена на цьому плані. Фактичної відстані, від існуючого житлового будинку АДРЕСА_3 до огорожі, межі земельної ділянки між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , становлять із західної частини будинку 3,54 м, зі східної частини булинку 3,71 м. Вважаючи, що копія акта обміру (уточнення) земельних ділянок від 27.05.2014 року та схема земельної ділянки, графічно відображена в акті (а.с. 178), зроблена неякісно, не проглядаються (не читаються) всі лінії меж та цифрові дані промірів цих ліній, не має можливості дослідити та встановити відповідність межі між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_1 згідно акту обміру (уточнення) земельних ділянок від 27.05.2014 року її фактичному розташуванню.

Отже, висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № 42/11-16 від 15 грудня 2016 року також встановлено, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , якою фактично користується ОСОБА_1 , не відповідає площі земельної, що була надана їй у користування, однак висновком експерта не встановлена невідповідність межі А-Б облаштованої ОСОБА_6 загорожі між земельними ділянками ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 . Крім того, експерт у висновку зазначив про відсутність можливості дослідити та встановити відповідність межі між земельними ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_1 згідно акту обміру (уточнення) земельних ділянок від 27.05.2014 року її фактичному розташуванню.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами обставини, якими обґрунтовувала позовні вимоги, а саме, що відповідачі змістили межу належних їм земельних ділянок вглибину земельної ділянки позивачки, встановили загорожі саме на частині належної ОСОБА_1 земельної ділянки, внаслідок чого зменшилася площа земельної ділянки позивачки, відтак не довела факту незаконності дій відповідачів по встановленню загорожі, тому відсутні підстави вважати, що саме відповідачі ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 порушили право позивача на користування землею, самовільно захопивши частину належної ОСОБА_1 земельної ділянки.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що площа земельних ділянок, належних ОСОБА_6 та ОСОБА_4 збільшилася і що така площа збільшилася саме за рахунок земельної ділянки ОСОБА_1 внаслідок зміщення ними межі земельних ділянок вглиб земельної ділянки позивачки.

Покликання апелянта на те, що висновками земельно-технічного дослідження та земельно-технічної експертизи встановлена невідповідність у конфігурації земельної ділянки та зовнішніх розмірів її меж, не є беззаперечним доказом чинення відповідачами перешкод позивачу у користуванні належною їй земельною ділянкою, оскільки експертами не встановлено, що площа земельної ділянки позивачки та зміна конфігурації належної їй земельної ділянки є наслідком неправомірних дій відповідачів ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 .

Звертаючись з позовними вимогами, ОСОБА_1 , крім вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, просила також стягнути солідарно з відповідачів на її користь моральну шкоду, яка, на її думку, завдана неправомірними діями відповідачів, які, як вважає позивачка, змістили межу належних їм земельних ділянок вглибину належної їй земельної ділянки, чим зменшили її площу і змінили її конфігурацію.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи те, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка покликалася саме на неправомірність дій відповідачів, які, як вважає позивачка, змістили межу належних їм земельних ділянок вглибину належної їй земельної ділянки, чим зменшили її площу і змінили її конфігурацію, однак всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не довела належними та допустимими доказами чинення відповідачами перешкод позивачці у користуванні земельною ділянкою, а також неправомірність дій відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди.

З огляду на положення ч. 6 ст. 367 ЦПК України, відповідно до якої в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, безпідставними є твердження апелянта в прохальній частині апеляційної скарги про врахування та прийняття до розгляду заяви про зміну предмета позову, оскільки ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 липня 2023 року відмовлено в прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову, відтак зазначені в ній позовні вимоги та підстави, якими вони обгрунтовуються, не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Оскільки наслідком відмови в прийнятті заяви про зміну предмета позову є повернення такої заяви позивачу, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України, то на ухвалу суду про відмову у прийняті заяви про зміну предмету позову могла бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

Подібні висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 та в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі 492/1529/19.

Однак, позивач не скористалася своїм правом на апеляційне оскарження ухвали Старосамбірського районного суду Львівської області від 20 липня 2023 року, а відтак така не може бути предметом апеляційного перегляду, її законність та обґрунтованість не може перевірятися судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у прийнятті заяви про зміну предмета позову, що, на думку апелянта, призвело до ухвалення незаконного рішення, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до частини третьої статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Зі змісту поданої позивачем заяви про зміну предмета позову вбачається, що вимогу, заявлену в позовній заяві до ОСОБА_4 , змінено, уточнивши спосіб усунення ним перешкод, а вимогу, заявлену до ОСОБА_6 , правонаступником якого є ОСОБА_5 , про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою та відновити межі відповідно до висновку земельно-технічного експертного дослідження № ЕД-1-1-180/15, складеного 27 березня 2015 року, замінено новою вимогою про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 478613, зареєстрованого 24 вересня 2017 року, який посвідчує право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0.1252 га по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером :09:002:0028 та скасування його державної реєстрації в Державному земельному кадастрі України.

Водночас позивач в заяві про зміну предмета позову обгрунтовує позовні вимоги новими обставинами, а саме, недотриманням вимог законодавства зі складення кадастрового плану земельної ділянки по вулиці по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку з кадастровим номером :09:002:0028 щодо здійснення відповідної прив`язки до пунктів державної геодезичної мережі та з відповідним вирахуванням координат поворотних точок меж у державній системі координат.

Враховуючи те, що позивач в заяві про зміну предмета позову одночасно змінив предмет і підстави позову, а положення частини третьої статті 49 ЦПК України виключають можливість одночасної зміни предмета і підстав позову, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суд першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03.09.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк