Номер провадження: 22-ц/813/5990/24
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пахомова Ігоря Юрійовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року, постановленої під головуванням судді Куриленко О.М., про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Держави-агресора Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

16.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави-агресора - Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2024 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху (а.с.27-30).

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 29.05.2024 року позовна заява повернута заявнику (а.с.38).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Пахомов І.Ю. ставить питання про скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2024 року та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.40-43).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви передбачено п. 6 ч.1 ст. 353 ЦПК України.

За змістом ч.2 с. 369 ЦПК України ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви, що передбачено п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч.4, 6 ст. 19, ч.ч.1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М., а також у зв`язку з заміною складу колегії суддів на постійно діючий склад колегії суддів, датою ухвалення цього судового рішення є 03.09.2024 року.

Також слід зазначити, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі від 17.06.2024 року (а.с.46), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с.47-49, 51-52), що передбачено ст. 130 ЦПК України.

Через неможливість поштового відправлення на адресу відповідача Одеським апеляційним судом було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення відповідача державу агресора Російську Федерацію про слухання справи в порядку письмового провадження, у відсутність учасників справи, що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомлення (а.с.51-52).

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, виходив із того, що позивачем не було усунуто недоліки, які зазначені в ухвалі суду від 20.05.2024 року про залишення позовної заяви без руху (а.с.38).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не додано доказів на підтвердження надсилання копії позовної заяви та доданих до неї документів усім учасникам справи, а також не сплачено судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. (а.с.27).

28.05.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Пахомов І.Ю. подав до суду першої інстанції заяву, в якій просив відкрити у справі провадження, зазначаючи, що позивач ОСОБА_1 у даній справі звільнений від сплати судового збору, а також, що надіслати відповідачу копію позовної заяви є неможливим з підстав припинення АТ «Укрпошта» відправки поштової кореспонденції до РФ (а.с.32-34).

Питання про відстрочення або розстрочення судового збору у даній заяві представник позивача не ставив. Крім того, у встановленому законом порядку ухвалу суду від 20.05.2024 року в частині визначення розміру судового збору позивач або його представник не оскаржили.

Матеріали даної справи не містять доказів, що позивачем, у встановлений судом строк, усунені недоліки, які зазначені в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2024 року про залишення позовної заяви без руху та судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. не сплачено.

Крім того, станом на даний час зазначені недоліки позивачем усунені не були.

ЄСПЛ у справі «Мушта проти України» від 18.11.2010 року зазначив, що право на суд, одним із аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами і поставленими цілями.

Колегія суддів також зазначає, що діючим цивільно-процесуальним законом маються вимоги до форми і змісту позовної заяви, у тому числі і щодо надання доказів сплати судового збору. Несплата судового збору перешкоджає відкриттю позовного провадження у справі, та позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року, справа № 915/955/15.

Щодо посилання заявника апеляційної скарги на те, що позивач у даній справі звільнений від сплати судового збору, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Разом з тим, позовна заява не містить доводів, що заявлена до відшкодування моральна шкода пов`язана із тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвело відносно позивача до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, порання, перебування у полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно (а.с.1-8).

Таким чином, враховуючи, що позивачем у встановлений ухвалою суду від 20.05.2024 року строк, зазначені недоліки не усунув та судовий збір сплатив, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви позивачеві, як це передбачено ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів на існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Крім того, із ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пахомова Ігоря Юрійовича, залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2024 року, залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 коп.). Судовий збір слід стягнути за наступними реквізитами:

Отримувач коштів ГУК в Од.обл./Малиновськ. р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37607526

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Рахунок отримувача UA0015757

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу 101.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М.Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова