Провадження № 2-з/205/571/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

06 вересня 2024 року суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська Терещенко Т.П., ознайомившись з заявою керівника Західної окружної прокуратури міст Дніпра Дніпропетровської області Мамона Олексія Євгеновича в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

04 вересня 2024 року керівник Західної окружної прокуратури міст Дніпра Дніпропетровської області Мамон О.Є. сформував у системі «Електронний суд» вищевказану заяву, яка фактично передана судді канцелярією суду 05 вересня 2024 року. В обґрунтування заяви посилався на те, що під час реалізації представницьких повноважень Західною окружною прокуратурою міста Дніпра встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 без будь-яких на те правових підстав. Встановлено, що земельна ділянка за вказаною адресою у власність чи користування будь-яким фізичним чи юридичним особам не передавалась. Більш того, розпорядчий документ, на підставі якого об`єкту нерухомості, розташованому на земельній ділянці присвоєно адресу в АДРЕСА_1 , не видавався, що свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності, чим грубо порушено право комунальної власності територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради. За відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, за адресою: АДРЕСА_1 , збудовано нерухоме майно павільйон, загальною площею 202 кв. м., що свідчить про те, що зазначене нерухоме майно є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України. Під час вивчення законності набуття речових прав на об`єкти нерухомого майна, дотримання вимог містобудівного та земельного законодавства окружною прокуратурою з`ясовано, що 05.12.2017 року державним реєстратором Комунальне підприємство «Центр реєстрації бізнесу і нерухомості» Дібровської сільської ради Синельниківського району, Дніпровська обл., ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , за громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), на підставі заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017 року у справі №175/3630/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу та визнання права власності, яке було скасовано постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17.04.2018 року. Разом з тим, право власності на нерухоме майно павільйон загальною площею 202 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 перейшло до ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки павільйону, серія та номер: 10848, від 18 грудня 2017 року, і договору купівлі-продажу 1/2 частки павільйону, серія та номер: 10851, від 18.12.2017 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В., але відомості щодо укладення договору оренди земельної ділянки за вказаною адресою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні, та відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР технічна інвентаризація і державна реєстрація права власності за цією адресою КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась. Згідно з інформацією Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради встановлено, що за даними інформаційної бази містобудівного кадастру та Адресного плану міста, містобудівні умови і обмеження для проектування об`єктів будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , управлінням не надавались, адреса АДРЕСА_1 офіційно жодному об`єкту нерухомості на території міста не надавалась. Інформація стосовно розпорядчих документів на підставі яких присвоєно або змінено адресу: АДРЕСА_1 , в розпорядженні управління відсутня. Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради відсутні відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за вищевказаною адресою. Відповідно до інформації Дніпровської міської ради відсутні рішення щодо передачі у власність або користування, а також цивільно-правові угоди щодо земельної ділянки за вказаною адресою. Згідно з інформацією Дніпровської міської ради з метою встановлення факту використання земельної ділянки державними інспекторами інспекції з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради здійснено виїзд на місцевість і складено акт обстеження, відповідно до якого земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, зазначений в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявити не вдалося. Таким чином, ОСОБА_2 , уникаючи установленого чинним законодавством порядку набуття у користування земельної ділянки, отримання дозволу на будівництво, прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, самочинно збудував вказаний об`єкт та набув право власності на нього, на підставі незаконного заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.10.2017 року у справі №175/3630/17, яке скасовано, але у подальшому здійснив відчуження вказаного майна на підставі договорів купівлі продажу ОСОБА_6 . На теперішній час власником нерухомого майна павільйону загальною площею 202 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_6 . Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у т.ч. задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Предметом позову прокурора є, в тому числі, припинення речового права ОСОБА_6 та скасування державної реєстрації права власності відповідача на об`єкт нерухомого майна павільйону загальною площею 202 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 яке є самочинним будівництвом в розумінні статті 376 ЦК України. З урахуванням того, що ОСОБА_6 маючи зареєстроване право власності на спірне самочинно збудоване майно не обмежений в розпорядженні таким майном, відсутність заборони реєстраційних дій щодо вказаного майна, реєстрація права власності на яке оскаржується прокурором, може призвести до відчуження цього майна з метою утруднення чи унеможливлення виконання рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі за позовом прокурора, що в свою чергу свідчить про наявність підстав, визначених ст.ст. 149, 150 ЦПК України для забезпечення позову прокурора. Таким чином, наявні процесуально визначені підстави для забезпечення позову про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, припинення володіння нерухомим майном, скасування державної реєстрації права власності, шляхом заборони відповідачеві ОСОБА_6 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкт нерухомого майна павільйону, загальною площею 202 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101).

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, заява про забезпечення позову розглядається без участі сторін у справі.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до змісту роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, а п. 4 вказаної постанови, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Також відповідно до пункту 20 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що з метою забезпечення знаходження майна у володінні відповідача на час судового розгляду позову про право на це майно суд за клопотанням позивача може вжити заходи забезпечення позову (статті 151, 152 ЦПК України), наприклад, накласти арешт на майно, заборонити відповідачеві вчиняти певні дії (розпоряджатися і/або користуватися спірним майном), заборонити державному реєстратору прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, передати спірне майно на зберігання третій особі відповідно до статті 976 ЦК України (судовий секвестр).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Як зазначено заявником, предметом позову є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва, припинення володіння нерухомим майном, скасування державної реєстрації права власності.

Суддя, з урахуванням предмету позову, а також того, що відчуження вищезазначеного нерухомого майна - павільйону, загальною площею 202 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у разі задоволення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, вважає за необхідне застосувати заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_6 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна.

Частиною 4 статті 152 ЦК України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом.

Таким чином, заява представника заявника керівника Західної окружної прокуратури міст Дніпра Дніпропетровської області Мамона О.Є. про забезпечення позову до подачі позовної заяви підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 149-153,353, 354 ЦПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву керівника Західної окружної прокуратури міст Дніпра Дніпропетровської області Мамона Олексія Євгеновича в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити.

Заборонити ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна павільйону, загальною площею 202 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101).

Застосувати вказаний захід забезпечення позову до набрання законної сили рішення суду.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було поставлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Т.П. Терещенко

.