ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2024 року м. Чернівці Справа № 727/1655/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К. Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Бойко М.Є., дата виготовлення повного тексту рішення суду 05 липня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди в сумі 37 579,70 грн, заподіяної пошкодженням передніх фар автомобіля, витрат на проведення експертизи в сумі 2868 грн та витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в кінці травня 2023 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 на підставі усної домовленості власний автомобіль марки «NISSAN X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 для ремонту (заміни) передніх фар.

23 червня 2023 року з`ясувалось, що відповідні роботи виконано неякісно, а на фарах автомобіля виявлено сліди горіння та плавлення.

Зазначає, що через небажання відповідачем усунути вказані недоліки або повернути сплачені попередньо 100 Євро, ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою про внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.194 КК України, при перевірці якої в ході його опитування відповідач визнав, що він дійсно ремонтував автомобіль позивача та зобов`язався відшкодувати заподіяні з його вини збитки.

Однак, зобов`язання не виконав, а тому ОСОБА_1 змушений був звертатись до суду з позовом.

У письмових поясненнях сторона відповідача заперечувала щодо позовних вимог, вказуючи на те, що позивач не вірно кваліфікував відносини, які склалися Провадження №22-ц/822/754/24

між сторонами, оскільки в даному випадку мають місце договірні відносини сторін щодо ремонту автомобіля (договір про надання послуг), і не доведено, що саме діями відповідача завдано шкоду позивачу (а.с.44-46).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду сторона позивача подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, судом не вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення спору.

Наводить обставини, викладені в позовній заяві, а доводи зводяться до того, що шкода, завдана ОСОБА_2 , підтверджується матеріалами справи та наявними в них письмовими доказами.

Крім того, наявність відносин між сторонами з приводу ремонту передніх фар підтверджується матеріалами перевірки за результатами звернення позивача, яке зареєстровано до ІКС ІПНП ПП №16183 від 10 червня 2023 року, з яких вбачається, що відповідач дійсно здійснював ремонт фар та, відповідно, зобов`язався повернути кошти за їх вартість.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача заперечує стосовно заявлених вимог, вказує на відсутність між сторонами будь-яких договірних зобов`язань. Просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Що стосується заяв ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_2 і які надійшли 31.08.2024 року та 10.09.2024 року до Чернівецького апеляційного суду про відкладення розгляду справи, то суд апеляційної інстанції вказує наступне.

Згідно довідки Начальника відділу документообігу та організаційного забезпечення Чернівецького апеляційного суду О. Білик 31.08.2024 року на електронну адресу Чернівецького апеляційного суду надійшло клопотання від адвоката Мандзюка В.Б., однак таке не було підписане електронним цифровим підписом, що не дає можливість здійснити перевірку цілісності електронного документа, шляхом перевірки ЕЦП.

Довідкою головного спеціаліста відділу документообігу та організаційного забезпечення Чернівецького апеляційного суду М. Ткачук 09.09.2024 року на електронну адресу Чернівецького апеляційного суду надійшло клопотання від адвоката Мандзюка В.Б., однак таке не підписане електронним цифровим підписом, що не дає можливість здійснити перевірку цілісності електронного документа, шляхом перевірки ЕЦП.

Відповідно до пунктів 24 - 27 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя 17.08.2021 року №1845/0/15-21, підсистема «Електронний суд» (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Інструкція користувача Електронного суду розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на веб-сторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за веб-адресою https://wiki.court.gov.ua.

Процесуальні та інші документи, пов`язані з розглядом справ у суді та розглядом у Вищій раді правосуддя справ про порушення суддею (прокурором) вимог щодо несумісності, дисциплінарного проступку судді, втручання в діяльність судді, можуть подаватися до суду та Вищої ради правосуддя в електронній формі виключно з використанням підсистеми "Електронний суд".

Електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС.

До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

Відповідно надсилання процесуальних документів в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеного за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (Електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Отже, на момент подання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та заяви про відкладення розгляду справи, офіційно функціонують три підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку.

Суд враховує, що у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 13 вересня 2023 року (справа №204/2321/22), зазначено, що законодавцем допускається подання фізичною особою нарівні з паперовою формою, зокрема, апеляційних скарг в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним кваліфікованим електронним підписом учасника справи та подання такого документу через підсистеми «Електронний суд» та «Електронний кабінет», або з використанням офіційної електронної адреси із засвідченням кваліфікованим електронним підписом. Звернення фізичної особи до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Проте, наведені висновки не стосуються адвокатів, нотаріусів, приватних виконавців, судових експертів, державних органів та органів місцевого самоврядування, суб`єктів господарювання державного та комунального секторів економіки, які реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку, про що прямо вказано у зазначеному судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Отже, відповідно до норм ЦПК України та Положення про ЄСІТС, а також враховуючи зазначений правовий висновок Великої Палати Верховного суду, адвокат може подати позовну заяву в електронній формі лише через підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» та «Електронний кабінет».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у своїх рішеннях, у тому числі, у постановах від 19 жовтня 2023 року (справа №380/17452/21), від 30 листопада 2023 року (справа №372/1428/22) та в ухвалі від 01 листопада 2023 року (справа № 460/2467/23).

Проте, всупереч наведеним вимогам, заява надіслана на електронну пошту апеляційного суду представником відповідача адвокатом Мандзюком В.Б. без використання підсистеми «Електронний суд».

Водночас, відомості про сформування позивачем (або його представником) зазначеного процесуального документа в підсистемі «Електронний суд» відсутні, що свідчить про використання адвокатом Мандзюком В.Б. непередбаченого чинним процесуальним законодавством способу звернення до апеляційного суду із вказаною заявою.

З урахуванням зазначеного, ці заяви не можна вважати такими, що подані у визначений процесуальним законом спосіб.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції вказав, що з наявних у матеріалах справи доказів, наданих стороною позивача, неможливо достеменно встановити, що саме ОСОБА_2 вчинив дії або бездіяльність при здійсненні ремонту автомобіля позивача, які призвели до його пошкодження, а також протиправність поведінки відповідача та, як наслідок, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, що є сукупними елементами складу цивільного правопорушення та істотними обставинами, що підлягають доведенню.

Тобто, позивач не довів, що саме винні дії відповідача, до якого заявлено позов, привели до пошкодження належного йому автомобіля, і, як наслідок, заподіяння шкоди на суму 37 579, 70 грн.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України, виходячи з наступного.

Що стосується суті спору, колегія судді відзначає наступне.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ОСОБА_1 є власником автомобіля «NISSAN X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.4).

Згідно копії довідки про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_1 від 29.06.2023 року Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 щоб переобладнати фари, після ремонту власнику авто не сподобалося, а ОСОБА_2 повідомив, що відшкодує шкоду (а.с.6-9).

З висновку експерта №СЕ-19/126-23/9187-АВ від 08.11.2023 року Чернівецького НДЕКЦ за результатними проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «NISSAN X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження, станом на 03.06.2023 року склала 37 579,70 грн.

Як вбачається, автомобіль «NISSAN X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , 2017 року випуску, а тому коефіцієнт фізичного зносу для такого автомобіля (строк не перевищує 7 років) становить 0.

Відповідно ремонтної калькуляції, вартість лівої фари становить 17 918,48 грн, вартість правої фари становить 17 918,48 грн (а.с.10-24).

В матеріалах справи також міститься копія пояснень ОСОБА_2 від 24.06.2023 року ВП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, де останній вказав, що має хобі з переобладнання автомобільних фар та на прохання знайомого ОСОБА_5 здійснив переобладнання передніх фар його автомобіля «NISSAN X-TRAIL», однак йому не сподобався результат, як наслідок, ОСОБА_2 повідомив, що відшкодує або поверне кошти за вартість фар (а.с.51).

Так, між сторонами виник спір про відшкодування матеріальної шкоди.

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (див. п.86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів.

В силу ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Встановлення судом наявності між сторонами усного договору щодо надання послуг з обслуговування та ремонту фар виключає поширення до спірних правовідносин правил ст. 1166 ЦК України за деліктними правовідносинами.

Так, позивачем ОСОБА_1 доведено факт договірних відносин між сторонами та передачі свого автомобіля «NISSAN X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 для переобладнання (ремонту) передніх фар своєму знайомому, що визнавалося й ОСОБА_2 під час надання пояснень 24.06.2023 року ВП ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, крім того, останній погодився відшкодувати вартість фар ОСОБА_1 .

Верховний Суд в постанові від 07 жовтня 2020 року (справа №450/2286/16-ц) вказав, що «…згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium принцип добросовісності.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документа (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права…».

Тобто, ОСОБА_2 , надаючи письмові пояснення в ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області під час проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні ОСОБА_1 , вказував на те, що погодився на переобладнання фар, яке в подальшому не сподобалося власнику авто і як наслідок, повідомив що відшкодує або поверне грошові кошти за вартість фар ОСОБА_1 , а тому заперечення з цього приводу в письмових поясненнях судом не приймаються.

За наведеного колегія суддів вважає, що поведінка відповідача у цій справі є недобросовісною, його добровільна згода на відшкодування вартості фар надала позивачу підстави вважати, що останній отримає компенсацію за шкоду. У результаті поведінки позивача (не повернення коштів за завдану шкоду) на час розгляду справи позивач не отримав відшкодування.

Крім того, відповідачем не спростовано відсутність його вини в заподіяні шкоди, не надано доказів протилежного, а саме, що при здійсненні переобладнання (ремонту) фар на автомобілі позивача, провів такі роботи якісно та встановив фари у належній якості (не плавлені), або в тому самому стані, як вони були на автомобілі при прийнятті в роботу.

Також, відповідачем не надано протилежних доказів чи заперечень щодо вартості фар до автомобіля «NISSAN X-TRAIL», д.н.з. НОМЕР_1 , яку він зобов`язався оплатити, а тому із ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути вартість самих фар 17918,48 грн х 2 (яка обумовлена в ремонтній калькуляції до висновку експерта) у розмірі 35 836,96 грн (матеріальної шкоди), тобто позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо стягнення судових витрат, а також витрат понесених позивачем на проведення експертизи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім судового збору (ч.1 ст.133 ЦПК України) належать, зокрема, й витрати на професійну допомогу, також пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (ч. 3 статті 133 ЦПК України),

Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено статтею 141 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 134 ЦПК України передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша цієї статті).

Частинами другою, третьою статті 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно із частинами першою, п`ятою сьомою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Частина перша статті 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.

Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.

Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.

Так, одним із доказів доданих до позовної заяви був висновок експерта №СЕ-19/126-23/9187-АВ від 08.11.2023 року Чернівецького НДЕКЦ (а.с.10-24).

ОСОБА_1 за виконання експертного висновку сплачено 2868 грн, що підтверджується рахунком-фактурою №9187-АВ від 24.10.2023 року.

Щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів вказує наступне.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно з п.3 ч.2, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи положення ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №756/2114/17.

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін».

У зазначеній постанові також вказано, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу й на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі №9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі №908/299/18, постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 та постанові від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

На підтвердження надання послуг адвоката, стороною позивача надано договір про надання професійної правничої допомоги від 01.02.2024 року, в якому, окрім іншого, обумовлено вартість години роботи адвоката в розмірі 1500 грн (а.с.26), попередній розрахунок судових витрат в якому обумовлено вартість вже наданих послуг адвоката, а саме: 2 зустрічі з клієнтом та надання усних консультацій (2 год/3000 грн); складання адвокатського запиту (0,5 год/750 грн); складання позовної заяви, виготовлення копій документів (4 год/6000 грн) на загальну суму 9750 грн (а.с.27), ордер серії СЕ №1074794 від 12.02.2024 року (а.с.28).

Клопотань про зменшення витрат від ОСОБА_2 чи його представника на оплату правничої допомоги адвоката не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачем було сплачено 3028 грн.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 вказаної статті).

Оцінивши доводи сторони позивача, надані ним розрахунки і докази на підтвердження понесених судових витрат в загальному розмірі 15646 грн, враховуючи принципи справедливості, розумності, пропорційності, верховенства права та часткове задоволення позову на 95,36 %, колегія суддів приходить до висновку про компенсацію позивачу за рахунок відповідача судових витрат в розмірі 14 920,03 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 367, 368, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 липня 2024 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 35 836 (тридцять п`ять тисяч вісімсот тридцять шість) грн 96 коп матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14 920 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять) грн 03 коп понесених судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк