Справа № 450/2645/22 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/131/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Л.М. Чиж

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, -

В С Т А Н О В И В:

22.08.2022 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- визнати недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 під іменем ОСОБА_1 на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме допис такого змісту:

«... Ще раз переконалась, що наш голова ОСОБА_2 і заступники (царЬ і лакеї) рагулі і бидлота ...

Ситуація:

відійшов в інший світ один з наших ВПО (батько трьох дітей, які свого часу втекли з Криму. Найменшій дитині 1,9 років... ТРИ ДОБИ СТОЯЧИ добирались до Львова!!!!), ми стикнулись з проблемою, що тіло треба відвезти додому... бо це логічно і таке рішення дружини… люди без грошей, з психологічною травмою і на межі виживання!

Ми звернулись до місцевої Давидівська сільська територіальна громада влади, простигосподи.... І ті бл@ді.... відмовили! Запропонували просто фантастичний варіант, поховати в Старому Селі.

Ви розумієте, на скільки ці с#ки в сільраді охринівші?....

Не досить того, що ми все тащимо на своїх плечах вже третій місяць, то ті під @ раси навіть не змогли організувати таку просту річ, як знайти транспорт і заправити його...

Попереджаю, хто буде впрягатись за ту бидлоту, піде в бан…..

Друзі , я прошу розголосу, бо не сила терпіти це стадо баранів!».

- зобов`язати ОСОБА_1 спростувати інформацію, опубліковану нею ІНФОРМАЦІЯ_3 під іменем ОСОБА_1 на сторінці соціальної Інтернет-мережі «Fасеbооk» за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 - шляхом повідомлення про ухвалене рішення суду у справі, включаючи публікацію його повного тексту в місячний строк з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Позов обґрунтовував тим, що постановою Центральної виборчої комісії від 07.10.2016 року № 437 на 18.12.2016 року було призначено перші місцеві вибори в утвореній Давидівській сільській об`єднаній територіальній громаді, на яких його було обрано головою Давидівської сільської ради Пустомитівського району (на даний момент Львівського району) Львівської області. Відповідач є зареєстрованим користувачем соціальної Інтернет-мережі «Fасеbооk» під іменем ОСОБА_1 , за активністю якої стежать 730 користувачів. Щонайменше в останні декілька місяців відповідач публікує на своїй сторінці в мережі «Fасеbооk» дописи, які містять недостовірну та негативну інформацію про нього особисто і про діяльність органу місцевого самоврядування в цілому. Значна частина цих дописів є відверто образливого характеру, в тому числі супроводжується використанням грубої нецензурної лексики.

Зазначав, що поширена відповідачкою інформація є неправдивою, недостовірною, образливою та такою, що не відповідає дійсності, не має жодного належного та достовірного підґрунтя. При цьому, така інформація є проявом неповаги до честі та гідності ОСОБА_2 , оскільки принижує його честь, гідність та ділову репутацію в громадській думці, думці трудового колективу та окремих громадян з точки зору додержання ним законів, принципів моралі, як громадянина та керівника державної установи. Відповідач публікує безпідставні образи, висловлюється у брутальній, принизливій і непристойній формі, наводить твердження, які є наклепами і звинуваченнями його у причетності до різного роду незаконної діяльності, що шкодить його репутації.

Враховуючи, що викладена в публікаціях інформація не знайшла підтвердження поширена широкому колу осіб, просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано недостовірною і такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 під іменем ОСОБА_1 на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за наступним гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2

Зобов`язано ОСОБА_1 протягом 10 днів з дня вступу рішення в законну силу спростувати недостовірну інформацію шляхом її видалення з сторінки соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 та опублікувати на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 спростування наступного змісту, а саме про те, що інформація опублікована ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 під іменем ОСОБА_1 є недостовірною та не відповідає дійсності.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1984,80 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення експертизи в розмірі 21 000 грн.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивач на час виникнення спірних правовідносин перебував на посаді голови Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області, тобто займав публічну посаду та є публічною особою. Інформація, яка міститься в дописі, розміщеному ІНФОРМАЦІЯ_3 на її особистій сторінці в Інтернет-мережі «Facebook», стосується професійної діяльності позивача як посадової (публічної) особи, а не його приватного життя. З огляду на те, що інформація стосувалася його публічної діяльності, межа допустимої критики та обсяги інформації щодо нього були значно ширшими від критики пересічних осіб, оскільки позивач відігравав важливу роль у діяльності органу місцевого самоврядування та територіальної громади загалом, оскільки він в силу наданих йому повноважень брав безпосередню участь у прийнятті рішень, які стосувалися територіальної громади, внаслідок прийняття яких було створено та опубліковано спірний допис.

Зазначає, що інформація, яка містить в опублікованому нею дописі в інтернет-мережі «Facebook» є оціночним судженням, оскільки така є вираженням її суб`єктивної думки з використанням певних мовно-стилістичних заходів, є коментарем ситуації, яка склалася на час опублікування нею відповідного допису та ролі позивача та інших посадових осіб Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області у її вирішенні з наданням відповідної оцінки їх діям. Наведене свідчить про те, що інформація в дописі не є твердженням про факти, а є оцінкою та власними суб`єктивними висновками аналізу існуючої ситуації. Такі висловлювання (коментарі) не можуть бути ані спростовані, ані підтверджені, а тому не можуть бути предметом спору.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував відсутність достатнього балансу для необхідності втручання суду в процес реалізації особою права на свободу вираження поглядів. Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на вираження власної думки, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Відтак висновки суду про те, що викладена інформація є фактичними твердженнями, а не оціночними судженнями є помилковими, такими що суперечать нормам закону, судовій практиці національних судів та практиці ЄСПЛ.

Таким чином, вжиті в спірному дописі висловлювання щодо позивача відображають лише власну оцінку реальних подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, припущень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

При прийнятті рішення судом допущено надмірний формалізм у трактуванні норм матеріального закону щодо з`ясування всіх обставин справи та всебічного її розгляду.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 проти скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

У ч. 1 ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію», реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Статтею 3 Конституції України, ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його честі і гідності. Честь і гідність фізичної особи є недоторканними. У разі порушення цих прав фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її честі і гідності.

У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 року роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно п. 18 зазначеної вище Постанови Пленуму ВСУ, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 є головою Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 під іменем ОСОБА_1 на власній сторінці в інтернет-мережі «Фейсбук» опубліковала допис: «...Ще раз переконалась, що наш голова ОСОБА_2 і заступники (царЬ і лакеї) рагулі і бидлота...Ситуація: відійшов в інший світ один з наших ВПО(батько трьох дітей, які свого часу втекли з Криму. Найменшій дитині 1,9 років... ТРИ ДОБИ СТОЯЧИ добирались до Львова!!!!), ми стикнулись з проблемою, що тіло треба відвезти додому... бо це логічно і таке рішення дружини, люди без грошей, з психологічною травмою і на межі виживання! Ми звернулись до місцевої Давидівська сільська територіальна громада влади, простигосподи.... І ті бл@ді.... відмовили! Запропонували просто фантастичний варіант, поховати в Старому Селі. Ви розумієте, на скільки ці с#ки в сільраді охринівші?.... Не досить того, що ми все тащимо на своїх плечах вже третій місяць, то ті під @ раси навіть не змогли організувати таку просту річ, як знайти транспорт і заправити його... Попереджаю, хто буде впрягатись за ту бидлоту, піде в бан. Друзі, я прошу розголосу, бо не сила терпіти це стадо баранів!».

У цьому дописі відповідач використала в інтернет-мережі програму Facebook «Разом з», позначивши в ньому 54 інших зареєстрованих користувачів соціальної мережі, кожен із яких в свою чергу відстежується тисячами ще інших користувачів.

Даний допис містить 29 коментарів, що підтверджується роздруківкою-скріншотом публікацій ОСОБА_1 в інтернет-мережі «Фейсбук» від ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи № 9982 від 04.08.2022 року текст публікації користувача соціальної мережі Facebook ОСОБА_1 містить інформацію негативного характеру щодо особи ОСОБА_2 , висловлену в образливій формі. Висловлювання негативного характеру щодо особи ОСОБА_2 викладені у формі фактичних тверджень.

Матеріалами справи також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 відповідач опублікувала допис, у якому згадується прізвище позивача поряд з словосполученнями «ОСОБА_2» з Давидівська сільська територіальна громада зашкварились», «в наших рагулів якесь патологічне несприйняття людей», привести до тями наших рагулів з давидівської сільради».

У дописі спеціально позначено 5 інших користувачів Facebook. Публікація зібрала 41 реакцію і 18 коментарів.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 опублікувала пост про позивача, у якому навела цитату ОСОБА_9 «Нам не страшні московські воші, нам страшні українські гниди». Допис зібрав 38 реакцій та 6 коментарів.

ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідач опублікувала допис, у якому назвала керівників ОТГ об`єднаної територіальної громади - примітка) «рагулями».

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 опублікувала пост про роботу Відділу освіти, молоді та спорту Давидівської сільської ради, де вжито такі словосполучення як «ви трішки охриніли», вдарились башкою об стіну», «в чиїй дурній голові народилась ця ідея». Публікація набрала 55 реакцій і 35 коментарів від інших користувачів.

ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідач поширила допис, який починався зі слів «ІНФОРМАЦІЯ_9». Описуючи діяльність «топ- чиновників», ОСОБА_1 завершує свою публікацію словами «Ви навіть не рагулі, ви криси... моральні виродки».

ІНФОРМАЦІЯ_10 відповідач опублікувала пост із такими формулюваннями: давидівські большевіцкіє ТОП-рагулі апять абасрались... на сесії, яка вперше відбулась після початку повномасштабної, погоріли на дерибані земельки... Жлобство цього гламурного гавна скоро їх і погубить». Допис зібрав 19 реакцій і 7 коментарів від інших користувачів соціальної мережі.

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_1 опублікувала допис про Давидівську сільську територіальну громаду, який завершується словосполученням «це місцеві бид.люки бюджетну капусту стрижуть». Допис зібрав 25 реакцій і 10 коментарів від інших користувачів соціальної мережі.

ІНФОРМАЦІЯ_12 відповідач опублікувала пост про роботу Відділу освіти, молоді та спорту Давидівської сільської ради, у якому стверджує, що «начальник принижує, ображає, цькує, залякує, здійснює психологічне насильство і інші нелюдські методи спілкування з підлеглими». Допис завершується словами «наші топ-рагулі місцевого розливу сягнули нового рівня дибілізму».

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що факт поширення відповідачем інформації щодо позивача підтверджується належними доказами. Доказів, які б спростували факт поширення оспорюваної позивачем інформації суду не надано. Інформація, розміщена ОСОБА_1 на сторінці в інтернет-мережі «Фейсбук» за гіперпосиланням( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) подана відповідачем у формі фактичних та критичних, образливих для позивача тверджень (даних) і, відповідно, не може кваліфікуватись та визначатись як оціночні судження, оскільки не має під собою достатнього фактичного підґрунтя та є надмірною. При цьому, відповідач, поширюючи про позивача спірну інформацію, застосував слова об`єктивно образливого змісту, які відповідно до висновку судово-лінгвістичної (сематико-текстуальної) експертизи № 9982 від 04.08.2022 року за своїм лексико-семантичним значенням не можна віднести до тих, що вживаються в допустимій для спілкування у суспільстві мові. Врахувавши зміст поширеної відповідачем інформації щодо позивача в її системному зв`язку з фактичними обставинами справи та встановивши, що позивач довів факт поширення про нього негативної та недостовірної інформації, яка не є оціночними судженнями, суд прийшов до висновку, що опублікована відповідачем інформація є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 . При цьому, районний суд вважав ефективним обраний позивачем спосіб захисту його порушеного права шляхом зобов`язання ОСОБА_1 спростувати поширену у дописах від ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію, зазначивши про її недостовірність.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується не повністю, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно правового висновку Верховного Суду , викладеного у постанові від 11 лютого 2019 року у справі № 725/5585/16-ц, положення статті 30 Закону України «Про інформацію» визначають, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи, що сам по собі факт є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Таким чином, відповідно до положень ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суду слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»).

У рішенні ЄСПЛ від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції.

Враховуючи наведене та оцінюючи докази у справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про недостовірність поширеної ОСОБА_1 інформації щодо ОСОБА_2 є помилковим, оскільки відповідачем не було поширено інформацію про факт, а оспорювана позивачем інформація по суті є оціночним судженням відповідача, яке, в свою чергу, містить образливі вислови щодо особи позивача.

Так, з урахуванням обставин справи та контексту поширеної інформації щодо позивача, опублікована ОСОБА_1 інформація не містить безспірних тверджень про достовірні факти, а ґрунтується на інформації, що містить оціночні судження та стосується критики особи та дій позивача.

Суб`єктивні думки і погляди, які виражені мовними засобами, зокрема, вживанням гіпербол, алегорій, сатири і за формою є брутальними, на підставі закону, положень Конвенції, з врахуванням практики ЄСПЛ не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України та не підлягають спростуванню.

Зазначене відповідає позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 712/10999/22.

Разом з тим, оціночні судження можуть бути визнані образливими, принизливими чи такими, що порушують права, про що йдеться, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 21.01.2016 року у справі«Сіреджук проти України».

Відтак, колегія судді вважає правильним висновок суду в частині визнання такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію, поширену ОСОБА_1 інформацію про ОСОБА_2 , оскільки така містить образливі вирази щодо позивача, тобто суб`єктивну думку про особу, висловлену у брутальній, принизливій та непристойній формі поза межами допустимої критики щодо публічної особи, що порушує його особисті немайнові права, та свідчить про нявність підтав для захисту порушених прав позивача в судовому порядку у спосіб зобов`язання ОСОБА_1 видалити оспрюваний ОСОБА_2 допис.

З наведених мотивів, рішення суду слід змінити, виклавши його резолютивну частину в частині вирішення позовних вимог в такій редакції:

«Позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 під іменем ОСОБА_1 на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за наступним гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом 10 днів з дня вступу рішення в законну силу видалити допис з її сторінки соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за гіперпосиланням:ІНФОРМАЦІЯ_2».

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2023 року змінити, виклавши його резолютивну частину в частині вирішення позовних вимог в такій редакції:

«Позов ОСОБА_2 задоволити частково.

Визнати такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, опубліковану ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 під іменем ОСОБА_1 на сторінці соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за наступним гіперпосиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом 10 днів з дня вступу рішення в законну силу видалити допис з її сторінки соціальної Інтернет-мережі Fасеbооk за гіперпосиланням:ІНФОРМАЦІЯ_2».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра