Справа № 373/1660/24
Номер провадження 2/373/819/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області у складі головуючої судді Хасанової В.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

29 липня 2024 року представник позивача ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» суму заборгованості за кредитним договором № 07.11.2023-100000523 від 07.11.2023 в розмірі 8 910 грн 00 коп.

Також висловила прохання стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» суму сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що 07.11.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 07.11.2023-100000523.

Відповідно до укладеного договору, позивачу надано кредит в розмірі 4 500,00 грн строком на 42 дні з фіксованою процентною ставкою «Економ»/«Стандарт». Ставка «Економ» нараховується у розмірі 2 % за день користування кредитом та застосовується протягом первинного періоду та закінчується через 14 днів. Ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду.

Відповідно до договору та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 4 500,00 грн строком на 14 днів, а відповідачем 07.11.2023 отримано кредитні кошти у зазначеному розмірі. Однак відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на утворилась заборгованість у розмірі 8 910,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 500,00 грн та за процентами в розмірі 4 410,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Ухвалою суду від 31 липня 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Одночасно сторонам було роз`яснено, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом направлення за зареєстрованою адресою місця проживання відповідача копії ухвали суду від 07.06.2024 та позовної заяви з пакетом документів, які повернулися без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», а отже вважаються врученими відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (Висновок Верховного Суду викладений у постанові від 30.11.2022 у справі №760/25978/13-ц).

Таким чином, відповідач своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався, будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили.

Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Будь-яких клопотань на адресу суду від відповідача не надходило.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) від ТОВ «Споживчий центр» та Заявки Кредитного договору № 07.11.2023-100000523, що є невід`ємною частиною Пропозиції, кредитодавець ТОВ «Споживчий центр» надав позичальнику ОСОБА_1 кредит на суму 4 500,00 грн, первинний період користування яким складає 14 днів, з фіксованою процентною ставкою 2% за день користування (ставка «Економ»), та черговими періодами користування кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду, з фіксованою процентною ставкою у розмірі 2,5% за день користування (ставка Стандарт»). Розмір процентів відповідно до ст.625 ЦК України 912,5 %. Строк кредиту 42 дні.

Згідно п.10.1.Договору зазначений кредитний договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції, підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний у реєстраційній системі кредитодавця.

До позову також додано Підтвердження укладання кредитного договору, додаток до анкети Позичальника, копію квитанції про виплату за кредитним договором № 07.11.2023-100000523 на суму 4 500,00 грн; а також копію довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 07.11.2023-100000600 із зазначенням суми основного боргу 4 500, 00 грн, процентів - 4 410,00 грн., які розраховано за період з 07 листопада 2023 року по 18 грудня 2023 року.

Відповідачем 07.11.2023 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладання кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладання кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 4 500 грн, а отже, акцептовано умови Договору.

В свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 8 910,00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 500,00 грн та за процентами в розмірі 4 410,00 грн

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року у справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 та від 07.10.2020 у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VIII.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів».

З огляду на наведене, договір № 07.11.2023-100000600від 07.11.2023 підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим він акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразового ідентифікатора.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Доказів на погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту у сумі 4 500,00 грн матеріали справи не містять. Тому, вимога про стягнення основної заборгованості у сумі 4 00,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд погоджується і з розрахунком відсотків за користування кредитом та періодом, за який їх розраховано, а відтак позов в частині стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом також слід задовольнити.

З огляду на те, що позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та утворення, у зв`язку із цим, заборгованості за кредитом, а відповідачем, в свою чергу, не надано суду заперечень проти позову, а також доказів на підтвердження належного виконання ним умов кредитного договору, та не спростовано правильності нарахованої позивачем кредитної заборгованості, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Отже, суд дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 8 910 грн 00 коп. слід задовольнити.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 07.11.2023-100000523 від 07.11.2023 в розмірі 8 910 (вісім тисяч дев`ятсот десять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032,

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя В.В.Хасанова