Справа № 729/1377/23
2/729/18/24 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 серпня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді Бойко В.І.

за участю секретаря судового засідання Шлапак Н.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Фурсія С.О.,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування моральної та матеріальної шкоди спричиненої пошкодженням скла лівої передньої двері його автомобіля «Nissan Qashqai J10-JNFAAJ10U2384219» д.н.з. НОМЕР_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.06.2023 він приїхав зі своєю дружиною ОСОБА_3 , провідати свою матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою АДРЕСА_1 . Разом з матір`ю постійно проживає його рідний брат, відповідач у справі ОСОБА_2 , з яким в позивача в останній час склалися неприязні відносини. Коли він під`їхав до будинку матері та вийшов з автомобіля, то в них з братом виник черговий конфлікт. Під час сварки ОСОБА_2 умисно, безпричинно розбив скло лівої передньої двері автомобіля позивача «Nissan Qashqai J10-JNFAAJ10U2384219» д.н.з. НОМЕР_1 . По вказаному факту позивач звернувся до правоохоронних органів щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за умисне пошкодження майна. За результатами проведеної перевірки йому рекомендували звернутися до суду в порядку цивільного судочинства про відшкодування спричиненої йому матеріальної та моральної шкоди в зв`язку з тим, що завдана шкода є малозначною не у великих розмірах, тобто менше ніж 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Відповідно до акту виконаних робіт по демонтажу залишків вікна автомобіля та його установки позивач поніс витрати в сумі 11587 грн. 14 коп. Вказані затрати підтверджується відповідним рахунком № х6006961 від 23.06.2023 виданим ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП».

Вина ОСОБА_2 у пошкодженні автомобіля позивача «Nissan Qashqai J10-JNFAAJ10U2384219» д.н.з. НОМЕР_1 повністю підтверджується матеріалами перевірки проведеної працівниками поліції ВП № 2 Ніжинського РВП ГУНИ в Чернігівській області.

Також зазначає, що йому завдано душевних страждань, оскільки внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди його автомобілю завдано пошкоджень, що позбавило його та членів його родини можливості використовувати транспортний засіб у звичайному режимі, тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду.

Завдана йому моральна шкода полягає у душевному стражданні, яке він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою з боку відповідача. Коли приїздить до своєї матері то в голові спливають події пригоди, відчуває напруження, короткотривалу панічну атаку. Зазначає, що власною працею заробив на авто і мав досить дбайливе відношення щодо нього. Коли побачив ушкодження автомобіля після умисного її пошкодження відповідачем, то гостро відчув дискомфорт, збентеження та стрес в цілому. Спосіб життя позивача змінився, після даної пригоди, його звичайне життя змінилося і він мусив докладати додаткових зусиль для того щоб організувати своє життя в подальшому.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача, йому було завдано матеріальної шкоди на суму 11 587 грн. 14 коп. та моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 15000 грн. 00 коп., а разом у сумі 26 587 грн. 14 коп., яку він просить стягнути з відповідача.

26.12.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що дійсно, не 26.06.2023 року, як зазначено в позовній заяві, а 19.06.2023 року позивач зі своєю дружиною приїхали на автомобілі до будинку матері. Зазначив, що дійсно між ним з позивачем останнім часом виникали конфліктні ситуації пов`язані з питаннями догляду за матір`ю. Зайшовши того дня до будинку, позивач з дружиною знову розпочали чергову сварку, вигнали його із будинку на подвір`я. Не бажаючи нагнітати обстановку, він став виходити на вулицю, а позивач переслідуючи його в цей час кидав йому вслід каміння, одним із яких влучив в переднє ліве скло свого автомобіля, припаркованого біля двору. Після цього, позивач поспілкувавшись з дружиною вирішили звинуватити його в пошкодженні майна та викликали поліцію.

Ознайомившись з наданими позивачем доказами вважає за необхідне зазначити, що жоден із них не містить даних про наявність в його діях протиправної поведінки та факту нанесення збитків, тобто є неналежними доказами. Більше того, жодний із наданих позивачем доказів не містить даних, які б свідчили про його винуватість.

Разом з тим, хоча він і заперечує проти позовних вимог з підстав недоведеності, вважає за необхідне звернути увагу суду на те, що розмір заявленої позивачем матеріальної шкоди в 11587 грн. 14 коп. є необґрунтованим. Так, позивач подав до суду на підтвердження заявлених вимог копію виставленого йому рахунку за ремонт автомобіля, зокрема виконаних робіт по заміні скла та вартості самого скла. Також позивач подав до суду копію квитанції на 6000 грн., якою підтверджується оплата вартості скла, проте інша частина заявлених вимог в сумі 5 587,14 грн. і їх оплата залишилися не підтвердженими.

Отже в даному випадку позивач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що саме через протиправну поведінку відповідача йому була заподіяна матеріальна шкода, не довів факт заподіяння шкоди відповідачем, а тому в задоволенні такої вимоги має бути відмовлено.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 15 000 грн., зазначає, що відповідно до чинного законодавства сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку довести наявність такої шкоди, її розмір, надавши належні, допустимі та достовірні докази цього факту.

В своєму позові позивач зазначає, що завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав та полягає в тому, що вже тривалий час в його голові спливають події пригоди від чого трусяться та пітніють руки; змінився образ його життя, що потребувало додаткових зусиль для його відновлення. Проте на підтвердження всіх вищенаведених обставин, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу.

Отже, з огляду на викладене вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

02.02.2024 року представник позивача адвокат Фурсій С.О. подав відповідь на відзив. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що у своєму відзиві відповідач вказує, що 19.06.2023 року між відповідачем та позивачем, за адресою АДРЕСА_1 , де проживає їх матір ОСОБА_4 , виникла сварка під час якої ОСОБА_1 . кидаючи каміння у відповідача ОСОБА_2 сам розбив переднє вікно свого автомобіля який стояв по АДРЕСА_1 . Вказане твердження ОСОБА_2 спростовується матеріалами перевірки проведеною працівниками поліції ВП № 2 Ніжинського РВП ГУНП за заявою ОСОБА_1 від 19.06.2023 року, а також свідченнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Також у своєму відзиві відповідач вказує, що розмір заявленої позивачем шкоди в сумі 11 587 грн. 14 коп. є необґрунтованим в зв`язку з тим, що останній заплатив лише 6000 грн., а решту суми в розмірі 5 587,14 не сплачені. Вказане твердження також спростовується актом виконаних робіт по демонтажу залишків вікна автомобіля та його установки, що підтверджується відповідним рахунком № НОМЕР_2 від 23.06.2023 виданим ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП». Щодо частини сплати за виконані роботи, то це право позивача, що пояснюється його матеріальним станом.

Також відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність у останнього моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача. Так в позовній заяві позивачем обґрунтовано завдану моральну шкоду, а саме те, що моральна шкода визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

На підставі вищезазначеного та керуючись чинним законодавством, вважає доводи викладені у відзиві відповідача на позовну заяву позивача не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

29.03.2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшло заперечення, в його обґрунтування зазначає, що представник позивача у своїй відповіді на відзив стверджує, що наведені відповідачем обставини того, що позивач сам розбив переднє вікно свого автомобіля спростовуються матеріалами перевірки проведеної працівниками поліції, а також свідченнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Проте, з такими твердженнями він не погоджується, оскільки вищезазначені матеріали перевірки не містять доказів та й самі по собі не можуть вважатися доказом того, що саме через його протиправну поведінку позивачу була заподіяна матеріальна шкода, а тому вони не можуть вважатися належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Що стосується питання доведення його вини показами зазначених позивачем свідків то вважає за необхідне зазначити, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , що є сином позивача не були безпосередніми свідками даної події взагалі і про обставини розбиття скла автомобіля їм не було особисто відомо. Свідок ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача хоча і була присутня під час даної події, проте щодо обставин розбиття скла автомобіля їй нічого не було відомо, про що вона письмово повідомила працівників поліції, які за викликом позивача прибули на місце події і займалися фіксацією події та пошуком свідків.

Що стосується твердження представника позивача, щодо несплачених позивачем по причині матеріального стану виконавцю робіт 5 587 грн. 14 коп., зокрема за виконані роботи по демонтажу залишків вікна автомобіля та його установки, називаючи це правом позивача, зазначає наступне. Дійсно вищезазначене є правом позивача, яке стосується їх правовідносин з виконавцем робіт, проте позовні вимоги заявлені до нього не на 6000 грн., які підтверджені документально, а на повний розмір матеріальної шкоди, тобто 11 587 грн. 14 коп., які в іншій частині потребують документального підтвердження. Таким підтвердженням в даному випадку не може бути акт виконаних робіт чи відповідний рахунок виданий виконавцем робіт на які посилається представник позивача. До того ж, як вбачається із наданих до позовної заяви матеріалів, експертні дослідження (фахівця) з питань розрахунку розміру завданих збитків не проводилися, а тому в даному випадку виданий виконавцем робіт рахунок, який не був оплачений позивачем не дає йому права стягувати непонесені ним витрати. Отже в цій частині сторона позивача не надала доказів.

Що стосується твердження представника позивача у відповіді на відзив, що в позовній заяві обґрунтовано завдану позивачу моральну шкоду, зазначає, що відповідно до чинного законодавства сторона, яка пред`являє вимоги відшкодування завданої їй моральної шкоди, не звільняється від обов`язку доведення наявність такої шкоди, її розміру, подавши до суду належні, допустимі та достовірні докази цього факту.

В своєму позові позивач зазначає, що завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав та полягає в тому, що вже тривалий час в його голові спливають події пригоди від чого трусяться та пітніють руки; змінився образ його життя, що потребувало додаткових зусиль для його відновлення. Проте на підтвердження всіх вищенаведених обставин, позивач не надав жодного належного та допустимого доказу.

З огляду на зміст позовної заяви, яка містить одні лише посилання позивача на його моральні страждання варто зазначити, що всі зазначені в позовній заяви посилання відповідача нічим не підтверджені. Доказів на підтвердження наявності факту заподіяння позивачу моральних страждань чи втрат немайнового характеру не надано. Відповідно, немає доведення факту заподіяння моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст. 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Фурсій С.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав наведених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечує проти заявлених позовних вимог позивача, оскільки позивач не надав до суду належних та допустимих доказів того, що саме через протиправну його поведінку була заподіяна матеріальна шкода та не довів факт заподіяння ним шкоди та позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, також є необгрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що 19.06.2023 року близько 17 год. 00 хв. разом з чоловіком ОСОБА_1 приїхали до його матері ОСОБА_4 . Чоловік здійснює догляд за матір`ю, а вона йому допомагає. Разом з матір`ю проживає рідний брат чоловіка ОСОБА_2 , який відмовився від догляду за матір`ю та будь-яким чином перешкоджає їм здійснювати догляд за нею, в з`язку з чим в них склалися неприязні відносини. Також пояснила, що перебуваючи того дня в будинку між ними сталася сварка, після чого ОСОБА_2 схватив металевий предмет, вийшов на подвір`я та направився в напрямку машини, яка стояла за 30 метрів від будинку. Зазначила, що момент удару по автомобілю вона не бачила, тільки побачила як ОСОБА_2 вже повертався назад від автомобіля до подвір`я.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що проживає за адресою АДРЕСА_1 та є сином позивача ОСОБА_1 . Зазначив, що 19.06.2023 року, точного часу не пам`ятає, до нього під`їхав сусід ОСОБА_5 і вони стояли спілкувалися. Через деякий час почули крик його батька, повернулися та побачили, що відповідач ОСОБА_2 кинув щось в автомобіль. Потім вони підійши ближче до автомобіля, а відповідач розвернувся і пішов назад до свого подвір`я. Після чого, викликали працівників поліції, які все оглянули та зафіксували факт правопорушення.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 19.06.2023 року під`їхав до ОСОБА_6 , почули що хтось вчинив сварку на підвищених тонах, повернулися і він побачив, що ОСОБА_2 кинув якийсь предмет в автомобіль ОСОБА_1 .

Всебічно вивчивши обставини справи, вислухавши сторони та свідків, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Судом встановлено, що факт володіння майном, а саме автомобілем марки Nissan Qashqai J10-JNFAAJ10U2384219» д.н.з. НОМЕР_1 , підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно якого ОСОБА_1 є власником(а.с.7).

Відповідно до копії заяви про вчинення злочину від 26.06.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів щодо притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповілальності за умисне пошкодження майна(а.с.8).

Довідкою про результати перевірки інформації викладеної у повідомлені ОСОБА_1 за № 2405 від 26.06.2023 встановлено, що в АДРЕСА_1 , проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в зв`язку з похилим віком та станом здоров`я потребує догляду, тому за нею періодично доглядають сини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , між ними постійно виникають суперечки, щодо опіки над матір`ю. 19.06.2023 року ОСОБА_3 з чоловіком прийшли до господарства за вищевказаною адресою, щоб провідати свекруху та в них виник словесний конфлікт з братом чоловіка ОСОБА_2 , через особисті неприязні відносини, конфлікт проходив в словесній формі на підвищених тонах, також під час сварки ОСОБА_2 , тупим металевим предметом пошкодив бокове скло автомобілю НІССАН КАШКАЙ НОМЕР_3 , чим завдав збитки у сумі 11 587 грн. 14 коп. В ході перевірки, також встановлено, що завдана шкода ОСОБА_1 є малозначною не у великих розмірах, тобто менше 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян(а.с.10). Також вищезазначене підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами перевірки ВП № 2 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області № 2290 від 26.06.2023 року та № 2405 від 26.06.2023 року.

Відповідно до акту виконаних робіт по демонтажу залишків вікна автомобіля та його установки розмір витрат становить в сумі 11587 грн. 14 коп. Вказані витрати підтверджуються відповідним рахунком № НОМЕР_2 від 23.06.2023 виданим ТОВ «КИЙ АВТО ГРУП»(а.с.13).

Відповідно до копії квитанції код квитанції: 9312-7385-7807-2547 підтверджено про сплату позивачем 6000 грн. згідно акту виконаних робіт(а.с.14).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З наведено слідує, що для відшкодування шкоди завданої фізичній особі необхідно встановити обставини заподіяння такої майнової шкоди (розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.

Зобов`язання про відшкодування шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові, як: - наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір; - неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства; - причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що необхідно та невідворотно спричинила шкоду; - вина заподіювача шкоди, як суб`єктивного елемента відповідальності, що полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх зазначених складових є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Своєю чергою відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди. Тобто діє презумпція вини завдавача шкоди.

З огляду на викладені положення, суд вбачає, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення). Складовими елементами шкоди є: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та настанням шкоди; вина завдавача шкоди.

Відсутність хоча б одного з наведених складових елементів шкоди виключає склад цивільного правопорушення, і, як наслідок, настання юридичної відповідальності. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності, період завдання шкоди.

Отже, розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, вини, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до правової конструкції статті 1166 ЦК України, позивачу потрібно довести факт спричинення йому шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та діями відповідача. Натомість, обов`язок доведення відсутності вини в спричиненні шкоди покладається на відповідача, який під час розгляду справи підтверджень відсутності його вини в пошкодженні належного позивачу майна не надав.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року по справі № 61/8496/15-ц та в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України враховуються судом.

Разом з тим, з доданих до матеріалів справи доказів вбачається, що копієюквитанції підтверджується оплата вартості скла у розмірі 6000 грн. 00 коп., проте інша частина заявлених вимог в сумі 5 587 грн. 14 коп. та їх оплата не підтверджені.

А тому, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, задовольнити частково.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача суми завданої моральної шкоди у розмірі 15000 грн. 00 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Отже, у справах про відшкодування матеріальної і моральної шкоди позивач має довести факт заподіяння цієї шкоди, її розмір, протиправність поведінки її заподіювача, а також причинний зв`язок між цією поведінкою та шкодою, а відповідач - відсутність своєї вини у заподіянні цієї шкоди.

Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

У п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд, оцінюючи усі докази в сукупності, виходить з характеру правопорушення, глибини і ступеня моральних страждань позивача, обсягу змін, які відбулись у його житті у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, оцінивши глибину фізичних та душевних страждань потерпілого внаслідок ушкодження його майна, а також з дотриманням вимог розумності і справедливості, справедливого балансу між порушеними правами позивача та інтересами відповідача, з урахуванням конкретних обставин справи, тривалістю завдання моральної шкоди, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 1000 грн. 00 коп. На думку суду, визначений розмір відповідає встановленим обставинам справи, а також критеріям розумності і справедливості та є співмірним і доцільним у даному провадженні. Вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до закону та не призведе до його збагачення.

Суд, звертає увагу також на той факт, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)».

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги. Слід також наголосити, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Таким чином, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд приходить до обгрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди слід задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 6000 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути частину сплаченого судового збору за відшкодування матеріальної шкоди в сумі 555 грн. 91 коп. та частину судового збору за відшкодування моральної шкоди в сумі 80 грн. 79 коп., разом у сумі 636 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 76-81, 83, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 матеріальну шкоду в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. та 1000 (одну тисячу) грн. 00 коп. моральної шкоди, разом у сумі 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 частину сплаченого судового збору за відшкодування матеріальної шкоди в сумі 555 (п`ятсот п`ятдесят п`ять) грн. 91 коп. та частину судового збору за відшкодування моральної шкоди в сумі 80 (вісімдесят) грн. 79 коп., разом у сумі 636 (шістсот тридцять шість) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.І. Бойко