Справа № 525/585/24
Провадження №2/525/224/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.08.2024 селище Велика Багачка

Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Прасол Я.В.,

секретаря судових засідань Хоменка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Лисенко Наталія Василівна, до Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації земельних ділянок,

у с т а н о в и в:

30.04.2024 до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Лисенко Наталія Василівна, до Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання за спадкоємцем права на завершення приватизації земельних ділянок.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого, поряд з іншим, входять земельні ділянки: загальною площею 0,46 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і площею 0,11 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем усього належного померлій ОСОБА_2 майна на підставі заповіту.

Постановою державного нотаріуса Миргородської державної нотаріальної контори Лавренко Н. В. від 01.02.2024 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки 0,11 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, і 0,46 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в с. Якимове, Миргородського (колишнього Великобагачанського) району, Полтавської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2 розпочала процес приватизації вищевказаних земельних ділянок 0,11 га і 0,46 га, які знаходяться в с. Якимове, Миргородського (колишнього Великобагачанського) району, Полтавської області, але не встигла виготовити правовстановлюючі документи на них, у зв`язку з чим позивач просить визнати за нею право на завершення приватизації у порядку спадкування після смерті матері, як спадкоємцю за заповітом.

06.05.2024 судом було відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 03.06.2024, відповідачу направлено копію позову з додатками, роз`яснено порядок та строки подання відзиву на позов ( а.с. 27).

Відповідач Великобагачанська селищна рада Полтавської області позовну заяву з додатками отримав, відзиву на позовну заяву в установленому законом порядку не подав, подав заяву у якій проти задоволення позовних вимог не заперечував ( а.с. 33, 38).

Згідно ухвали від 03.06.2024 судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано додаткові докази у справі ( а.с. 40). 19.06.2024 на адресу суду надійшли витребувані судом докази.

Ухвалою суду від 28.06.2024 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду на 26.08.2024 (а.с. 57).

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лисенко Н.В. у судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява у якій вона просила розгляд справи проводити без її участі та без участі позивача, зазначає, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с. 62).

Представник відповідача Великобагачанської селищної ради Миргородського району Полтавської області у судове засідання не з`явився, від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, зазначає, що заперечень щодо позову немає (а.с. 63).

Оскільки усі учасники судового розгляду у судове засідання не з`явилися, з урахуванням положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 05.10.2006, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , актовий запис №25 (а.с. 5).

Позивачка ОСОБА_1 є рідною дочкою померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 03.05.1952, актовий запис №7, та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 12.02.1971, актовий запис №4 (а.с. 6, 7).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Якимівської сільської ради 27.10.2003, зареєстрованого в реєстрі за №142, ОСОБА_2 за життя розпорядилася своїм майном на випадок смерті та все належне їй майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті, на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1 (а.с. 8).

Спадщину після смерті ОСОБА_2 в установленому порядку, як спадкоємець за заповітом прийняла позивачка по справі ОСОБА_1 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 47-52).

Згідно архівного витягу №07-02-В/236 від 07.12.2023 з рішення № 9 виконавчого комітету Якимівської сільської Ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 21.02.1995, ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки: 0,11 га для обслуговування житлового будинку в с. Якимове та 0,46 га для ведення підсобного господарства в с. Якимове (а.с. 9).

Відповідно до довідки №105 від 15.04.2024 Виконавчого комітету Великобагачанської селищної ради Великобагачанського району Полтавської області, за ОСОБА_2 на підставі рішення №9 виконавчого комітету Якимівської сільської ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 21.02.1995, обліковуються земельні ділянки: площею 0,11 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_2 ; 0,46 га для ведення особистого селянського господарства, у тому числі: - 0,1035 га для ведення особистого селянського господарства за адресою с. Якимове, - 0,2400 га для ведення особистого селянського господарства за адресою с. Якимове, - 0,1165 га для ведення особистого селянського господарства за адресою с. Якимове. Земельні ділянки не приватизовані (а.с. 11).

Згідно інформації Відділу №2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, інформація про видачу державних актів на земельні ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) площею 0,11 га та для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,46 га, що розташовані в с. Якимове Миргородського ( колишнього Великобагачанського) району Полтавської області на ім`я ОСОБА_2 у відділі відсутня (а.с. 55).

Постановою державного нотаріуса Миргородської державної нотаріальної контори Лавренко Н. В. №150/02-31 від 01.02.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки: площею 0,11 га для обслуговування житлового будинку, і 0,46 га для ведення підсобного господарства, які знаходяться в с. Якимове, Миргородського (колишнього Великобагачанського) району, Полтавської області, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 10).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на початок приватизації) було передбачено те, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Положеннями статей 6, 56, 67 ЗК України 1990 року (у редакції, чинній на початок приватизації) передбачено, що громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та для ведення підсобного господарства.

Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність земельні ділянки:

- для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських споруд у розмірі не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 га;

- для ведення підсобного господарства - не більше 0,6 гектара.

За бажанням громадян їм додатково можуть надаватися земельні ділянки у користування. Загальна площа цих ділянок не повинна перевищувати 1 гектара.

Приватизація земельних ділянок передбачена постановою Верховної Ради України від 13 березня 1992 року N 2200-XII "Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі" та Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року N15-92 "Про приватизацію земельних ділянок" (далі - Декрет).

Разом із тим порядок виготовлення та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку було зазначено в Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04 травня 1999 року N 43 (далі - Інструкція N 43).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на початок приватизації) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Законом України від 25 жовтня 2001 року N 2768-III прийнято нову редакцію ЗК України, який набрав чинності 01 січня 2002 року.

Відповідно до пункту 1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу. Установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету, є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. У разі прийняття відповідними органами рішення про погодження місця розташування об`єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки до 01 січня 2008 року передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів).

Пунктом 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок" визначено сільським, селищним, міським Радам народних депутатів забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає із моменту державної реєстрації цього права. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із вимогами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації.

Частиною першою статті 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, у тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.

ЗК України у редакції, чинній до 01 січня 2013 року, встановлював, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю чи укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження меж земельної ділянки із власниками чи користувачами суміжних земельних ділянок; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; державна реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

За вищенаведених обставин, з урахуванням сукупності матеріалів цивільної справи, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 розпочато процедуру приватизації земельних ділянок загальною площею 0,11 га для обслуговування житлового будинку, і 0,46 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в с. Якимове, Миргородського (колишнього Великобагачанського) району, Полтавської області, на підставі рішення №9 виконавчого комітету Якимівської сільської ради Великобагачанського району Полтавської області від 21.02.1995, яку померла ОСОБА_2 не встигла завершити з незалежних від неї причин, у зв`язку зі смертю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 60, 81, 89, 141, 206, 247, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації земельних ділянок: площею 0,11 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; загальною площею 0,46 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення №9 виконавчого комітету Якимівської сільської Ради народних депутатів Великобагачанського району Полтавської області від 21 лютого 1995 року, у порядку спадкування за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

представник позивача: адвокат Лисенко Наталія Василівна, РНОКПП НОМЕР_5 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №248, видане Полтавською обласною КДКА 26.12.1995, адреса: вул. Українська, 19, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область;

відповідач: Великобагачанська селищна рада Миргородського району Полтавської області, , адреса: вул. Шевченка, 73, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область.

Повний текст рішення суду складено 05.09.2024.

Суддя Я.В. Прасол