Провадження №2-др/592/32/24

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2024 року м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Онайка Р.А., за участю секретаря судового засідання Лазоренко Ю.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Грицика Геннадія Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ майна, що є у спільній частковій власності
Представник позивачів звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення та просить ухвалити додаткове рішення , яким стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивачів:
У судове засідання учасники справи повідомлені про час та місце розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не з`явилися, про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.
Згідно ч.4 ст.270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
В силу п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч.3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Враховуючи вимоги ЦПК України, суд вважає можливим розглянути заяву у відсутності учасників справи.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 поніс витрати на правничу допомогу, на підтвердження чого долучено:
-ордер на надання правничої (правової) допомоги №100 від 05.07.2024 (а.с.3, Т.2);
-договір №100 про надання правової допомоги від 02.07.2021 (а.с.13, Т.2), згідно п.4.1 Договору розмір гонорару визначається окремим кошторисом;
-кошторис суми гонорару за надання правової допомоги за договором №100 від 05.07.2021 (а.с.14, Т.2);
Також, позивач ОСОБА_2 понесла витрати на правничу допомогу, на підтвердження чого долучено:
-ордер на надання правничої (правової) допомоги №99 від 05.07.2024 (а.с.4, Т.2);
-договір №99 про надання правової допомоги від 02.07.2021 (а.с.7,8, Т.2), згідно п.4.1 Договору розмір гонорару визначається окремим кошторисом;
-кошторис суми гонорару за надання правової допомоги за договором №99 від 05.07.2021 (а.с.9, Т.2);
Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тож, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 137, 141, 263-265, 268, 270, 272-273 ЦПК України, суд -
Заяву представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Грицика Геннадія Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виділ майна, що є у спільній частковій власності, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1666,66 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1666,66 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 1666,66 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1666,66 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1666,66 грн витрат на правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1666,66 грн витрат на правничу допомогу.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя Р.А. Онайко