Справа № 438/1393/24
Провадження 2/438/395/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 вересня 2024 року м. Борислав

Бориславський міський суд Львівської області у складі головуючого судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря Дівчур В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, вказуючи на те, що 23 серпня 2019 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб від якого в них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з ним. Спочатку у них було хороше сімейне життя, разом виховували дочку та проживали разом у АДРЕСА_1 . Однак, відповідачка часто скаржилася на відсутність роботи в Бориславі та постійно їздила на сезонну роботу в Польщу, а дитина залишалася з ним. Під час однієї з поїздок відповідачки закордон у січні 2023 року вона повідомила, що повертатися в Україну не бажає, так як тут у неї немає роботи, та вона не бачить свого майбутнього в Україні. Як стало відомо пізніше, у відповідачки є інший чоловік, поляк, з яким вони разом проживають у нього в дома у Польщі. Тому, відповідачка не планує повертатися додому, а хоче залишитися в Польщі на постійне місце проживання. З тих пір вони проживають окремо, він з дитиною у АДРЕСА_1 , а дружина в Республіці Польщі. Таким чином відповідачка більше року не цікавиться життям дочки не телефонує до неї, не утримує її, не приймає участі у її вихованні, і з тих пір дочка знаходиться на повному його утриманні та він самостійно виховує її. Відповідачка відмовилася від своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичне та моральне виховання дитини та не забезпечує її матеріально. Оскільки відповідачка повністю самоусунулась від виховання та утримання дочки, та не підтримує жодних відносин з нею як мати, вважає, що з відповідачки слід стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 2000 грн. на місяць. Він самостійно займається вихованням дочки, цей факт підтверджується поясненнями свідків - сусідів з під`їзду по АДРЕСА_2 : ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 , які підтверджують, що він самостійно утримує та займається вихованням дочки ОСОБА_7 , а дружина участі у вихованні дитини не приймає. Просить суд стягнути з відповідачки аліменти на його користь на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 2000,00 грн щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; розірвати шлюб між ним та відповідачкою; визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує та утримує дитину за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ухвали судді від 13.08.2024 року по справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідачки до суду 21.08.2024р. надійшов відзив на позов в якому остання зазначила, що через відсутність роботи в Бориславі вона змушена була їздити на сезонні роботи в Польщу. На початку 2023 року вона знайшла роботу у Республіці Польща, та залишилася там проживати. Дана обставина не сподобалася позивачу, і з того часу між ними припинилися шлюбні відносини. Коли вона приїхала до дитини то зрозуміла, що батько для неї забезпечив ідеальні умови для розвитку виховання та навчання. На жаль, таких умов для дитини у неї немає, і найближчим часом вона не зможе їх забезпечити для дитини, так як винаймає кімнату в якій проживає не сама. Тому, не заперечує, щоб дочка проживала з позивачем, проти стягнення з неї аліментів також не заперечує, за умови, що вони будуть витрачені на дитину. Оскільки спільне життя з позивачем не склалося через різні погляди на життя та відсутність взаєморозуміння, то подальше перебування у такому шлюбі суперечить їх інтересам, шлюб носить формальний характер, тому не заперечує проти його розірвання.

Від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради - Подставек Г. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримують та визнають.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що 23 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб у Бориславському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №95 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Від даного шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Суду представлений акт обстеження умов проживання від 08.08.2024, складений посадовими особами служби у справах дітей виконавчого комітету Бориславської міської ради, в якому вказано, що дитина ОСОБА_3 проживає з татом ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: дитина має окрему кімнату, місце для сну, шафу для одягу, кутове дозвілля, комп`ютерну техніку для загального розвитку. Стосунки традиції сім`ї - ОСОБА_8 проживає разом зі своєю дочкою ОСОБА_9 за вищевказаною адресою. Батько самостійно виховує та належним чином забезпечує свою доньку. Дитина забезпечена повноцінним харчуванням згідно віку, одягом, взуттям, тощо. Матір дитини не приймає участі у її вихованні.

Суду також представлений висновок практичного психолога вищої категорії ОСОБА_10 за результатами психологічного дослідження №79 від 08.08.2024 року в якому вказано, що з метою збереження ментального здоров`я ОСОБА_7, запобігання психологічної травматизації, виникнення в дитини невротичних розладів і деформацій особистості, яка перебуває на стадії формування, рекомендується визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_11 на користь батька ОСОБА_1 . Для профілактики психологічного стану ОСОБА_11 рекомендується пройти курс профілактичних знань.

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як встановлено, сторони припинили сімейно-шлюбні, родина розпалась остаточно і у подальшому збережена бути не може.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідачка визнала позовні вимоги, суд вважає неможливим в подальшому зберегти сім`ю, оскільки шлюб сторін носить формальний характер, а тому повинен бути розірваний.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів.

Відповідно до чч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків.

Враховуючи вищевикладене, суд стягує з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_12 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця.

Відповідно до частин першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.

При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благонадійним.

У всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Частиною 5 ст.19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд, оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків та її небажання виховувати дитину, що остання сама підтверджує у наданому відзиву на позов де зазначає, що мешкає в Республіці Польща і визнає, що дитина перебуває на вихованні та утриманні батька, в зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з суми сплаченого позивачем судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп., а також на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн.20 коп.

Керуючись ст.ст.12,76-81,141,223,258,259,264-265,268,354,355 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориславської міської ради про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 23 серпня 2019 року у Бориславському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис за №95 - розірвати.

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 , в твердій грошовій сумі 2000 (дві тисячі) гривень щомісяця, починаючи з 08 серпня 2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах стягнення суми платежу за один місяць.

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 10.09.2024 року.

Суддя Дмитро ПАНТЕЛЄЄВ