Справа 749/1067/24
Номер провадження 2-о/749/30/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року м. Сновськ

Щорський районний суд чернігівської області в складі

головуючого судді Шаповал З.О.

секретаря Мирошниченко А.М.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сновськ цивільну справу №749/1067/24 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про встановлення факту спільного проживання,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з заявою в якій просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 разом із померлим сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з квітня 2021 року по 08.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник заявника заяву підтримала та просила її задовольнити з підстав викладених у ній.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи у відсутності представника Головного управління. Проти задоволення заяви заперечує, оскільки на їх погляд даний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства у зв`язку з оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову в отриманні страхової виплати. На підставі вказаного просять заяву залишити без розгляду.

Суд, вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У силу вимог ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі.

Із системного аналізу положень статті 293 ЦПК України, глави 6 розділу ІV ЦПК України слідує, що у судовому порядку підлягають встановленню юридичні факти, які мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої вказаної статті в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог ст. 318 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.

Отже, закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - «Постанова Пленуму»), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як вбачається з п. 3 Постанови Пленуму у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

За даною заявою заявник просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 разом із померлим сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з квітня 2021 року по 08.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Заява вмотивована тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області своїм листом №2500-0311-8/42253 від 12.06.2024 року відмовило заявнику у призначенні одноразової допомоги сім`ї потерпілого у зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання заявника не співпадає з зареєстрованим місцем проживання її сина ОСОБА_3 , а тому на думку пенсійного органу заявник не належить до членів сім`ї померлого сина.

Отже, встановлення факту необхідно заявнику для отримання одноразової допомоги сім`ї потерпілого, позаяк пенсійним органом відмовлено їй у такій виплаті в силу неналежності заявника до членів сім`ї померлого сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Таким чином, встановлення факту спільного проживання та достатності доказів для підтвердження такого проживання у вигляді довідок органів місцевого самоврядування та свідків належить до повноважень суду адміністративної юрисдикції у позовному провадженні під час вирішення заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області позовних вимог про визнання протиправною відмови у призначенні та виплаті страхового відшкодування та зобов`язання вчинити певні дії.

Натомість окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі викладеного, з огляду на те, що з доводів заяви заявника та заперечення пенсійного органу вбачається спір між заявником та суб`єктом владних повноважень щодо наявності у заявника права на виплату страхового відшкодування, суд прийшов до висновку, що заяву ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання слід залишити без розгляду, роз`яснивши їй право подати позов відповідного змісту на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства до Чернігівського окружного адміністративного суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.293, 294, 265, 273, 315, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, про встановлення факту спільного проживання, залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право подати позов відповідного змісту на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

На підставі частини 1 статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст складено 11.09.2024 року.

Суддя З.О.Шаповал