ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5517/24 Справа № 634/1219/21 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Агєєв О.В., Корчиста О.І.

сторони справи :

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року, ухваленого суддею Малаховською І.Б., в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 18 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2021 р. позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 03.09.2011 року у розмірі 22 999,38 грн. та судових витрат.

07 лютого 2024 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про зменшення позовних вимог.

Згідно уточнених позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача на корить АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 12 909,72 грн. (8606,48 грн. заборгованість за тілом кредиту, 4303,24 грн. заборгованість за пенею). До заяви долучено розрахунок заборгованості станом на 30.06.2022 р., який складає 22 499,38 грн., з яких борг за кредитом 8 606,48 грн., та за відсотками 13 892,90 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 03.09.2011 звернулась до АТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 03.09.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується письмово у заяві. Заявою відповідач підтвердила також той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення.

Відповідно до заяви б/н від 03.09.2011 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок 15 000,00

ОСОБА_1 не виконала свої зобов`язання за договором і не здійснила повернення кредиту у встановлений строк та не сплатила проценти за користування кредитом. У зв`язку з чим, станом на 22.01.2024 року заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» становить 12 909,72 грн. (8 606,48 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 8 606,48 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту , 4 303,24 грн. заборгованість за пенею).

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року відмовлено Акціонерному товариству Комерційний Банк «Приватбанк» в задоволенні позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 в повному обсязі.

Позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, ухваленого без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм процесуального і матеріального права, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позовних вимог Банку.

При цьому, скаржник вважає, що суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Позивач зазначає, що наданими суду доказами повністю доведено укладення між сторонами 03.09.2011 кредитного договору та узгодження всіх істотних умов цього договору.

Вказує, що розрахунком заборгованості, а також випискою по руху коштів підтверджено, що відповідач користувалася кредитними коштами, частково погашала кредитну заборгованість, що підтверджує погодження відповідача з умовами кредитного договору та її дії були спрямовані на його виконання. Вважає, що надані Банком докази на підтвердження свого права на стягнення заборгованості за тілом кредиту у повній мірі відповідають вимогам статей 76-80 ЦПК України. Зазначає, що розрахунком заборгованості та випискою по руху коштів підтверджено, що сума витрат здійснених відповідачем перевищує суму погашень по кредиту.

Позивач наголошує на тому, що у рішенні суд не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування кредитними коштами без сплати відсотків по кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається справа з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.09.2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), без зазначення виду та назви платіжної карти клієнта та розміру бажаного кредитного ліміту, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Він ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його власноручним підписом в анкеті-заяві. (а.с.17).

З виписки за договором б/н, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ « ПриватБанк» станом на 22.09.2021 року вбачається, що відповідач активно користувалася кредитними коштами з 01.06.2014 року (а.с.10-14).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), 05.05.2014 року відбувся старт карткового рахунку за № НОМЕР_1 .

30.05.2014 року відповідачу встановлено кредитний ліміт 15 000,00 грн., який 14.07.2016 року зменшився до 0,00 грн. ( а.с. 15).

ОСОБА_1 05.05.2014 року було видано картку № НОМЕР_1 терміном дії до 05/16, 07/21 ( а.с.16).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 03.09.2011 року станом на 22.09.2021 року становить 22 999,38 грн. (8 606,48 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за процентами 14 392, 90 грн., в тому числі несплачені відсотки за прострочену заборгованість 14 392,90 грн.) (а.с.6-9).

Також, з виписки за договором №б/н за період з 05.05.2014-22.09.2021 р. вбачається користування ОСОБА_1 картковим рахунком № НОМЕР_1 із зміною кредитного ліміту 05.05.2014, 30.05.2014, 14.07.2016 р.р.(а.с.10-15).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 01.06.2015 року по 30.11.2018 року вбачається, що відповідач погасив заборгованість за тілом кредиту в розмірі 37 6430,89 грн. та залишилось заборгованість за тілом кредиту в розмірі 4 866,04 грн. ( а.с. 13).

Відповідно до розрахунку заборгованості за період з 01.07.2022 року по 22.01.2024 рік відповідачем погашено заборгованість в розмірі 9589,66 грн., яка була перерахована банком в рахунок погашення заборгованості за пенею.

З заяви про зменшення позовних вимог та розрахунку заборгованості станом на 22.01.2024 року вбачається, що відповідачеві залишилося сплатити 8606,48 грн. заборгованість за тілом кредиту та 4303,24 грн. заборгованість по пені.

Представником відповідача у відзиві на позов вказано, що відповідно до виписки по рахунку, Відповідачем за період з 30.05.2014 до 31.03.2020 здійснено погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 127 764,04 грн, а також за вказаний період витрачено кредитних коштів на суму 121 449,07 грн (в цю суму не враховано нараховані банком проценти, пеню та штрафи, які між сторонами не погоджені).

Крім того, до відзиву долучений відповідачем розрахунок неправомірних списань, здійснених позивачем у збільшення заборгованості, станом на 31.03.2020 року сума безпідставно списаних відсотків за використання кредитного ліміту складає 34 614,51 грн.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, на підставі досліджених та оцінених судом доказів, наданих сторонами по справі виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено укладення між сторонами кредитного договору, однак не доведено узгодження між сторонами усіх істотних умов договору, зокрема нарахування пені.

Суд виснував, що Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору, його отримання, а також умов, зазначених у позові, а надані банком Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку не можуть бути визнані такими, що приймалися сторонами при отриманні кредиту, так як в матеріалах справи не міститься жодних доказів на підтвердження того, що саме з цими Умовами та Тарифами банку позичальник був ознайомлений, підписуючи анкету-заяву від 03.09.2011 року. Вказана позиція відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Крім цього, судом встановлено, що наданий позивачем Витяг з тарифів є неналежним доказом, оскільки не містить жодної інформації щодо предмету доказування у даній справі, зокрема щодо типу кредитної карти, виданої позичальнику у межах підписаної ним заяви від 03.09.2011 року, а містить лише виклад умов використання всіх кредитних карт, які випускаються та обслуговуються АТ КБ «Приватбанк», що не має правового значення для вирішення даного спору.

Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться у матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.09.2011 року шляхом підписання заяви позичальника, тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату пені за користування кредитними коштами, а відтак нарахування банком пені і погашення пені за рахунок коштів, внесених відповідачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту є незаконними та безпідставним.

При цьому, суд дійшов висновку, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, з урахуванням вимог частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зарахування списаних грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по пені в розмірі 9589,66 грн. в суму погашення заборгованості за тілом кредиту 8 606,48 грн.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції дотримався зазначених вище норм закону, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і обґрунтованим.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13, - на ефективнийспосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.

Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Відповідно до положень частин 1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Дійсно в анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку від 03.09.2011 року сторонами не обумовлено нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідноправомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинствасуду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Відповідачем укладення кредитного договору та користування кредитними коштами, часткове погашення боргу не заперечувалося, проте відповідач наголошувала на тому за період з 30.05.2014 до 31.03.2020 нею здійснено погашення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 127 764,04 грн, а також за вказаний період витрачено кредитних коштів на суму 121 449,07 грн (в цю суму не враховано нараховані банком проценти, пеню та штрафи, які між сторонами не погоджені). Відповідач наполягала на тому, що, заявлений позивачем борг є результатом неправомірних списань позивача з рахунку відповідача не обумовлених кредитним договором, процентів, пені та штрафів сума яких становить 34 614,51 грн., тому відповідачем на умовах позики було повністю повернено борг навіть до закінчення строку позики.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Велика Палата Верховного Суду України в Постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, виснувала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» не дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору, а відтак позовні вимоги в частині нарахування та стягнення з відповідача пені не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за період з 01.07.2022 року по 22.01.2024 та, встановивши, що у зазначений період відповідачем погашено 9589,66 грн. Заборгованості за пенею, яка умовами договору не узгоджена сторонами, з урахуванням наявності у відповідача заборгованості по тілу кредуту у розмірі 8606,48 грн., дійшов вірного висновку про необхідність зарахування, списаних банком коштів на погашення пені в суму погашення заборгованості по тілу кредиту, яка є меншою ніж списані банком кошти на погашення пені.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючись ст.ст.367,368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 березня 2024 року залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: