справа № 619/4259/24
провадження № 2/619/1189/24
21 серпня 2024 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Остропілець Є.Р.,
за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 «Про стягнення коштів»,-
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що позивач - ОСОБА_1 , є власником житлового будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 27 серпня 1990 року та Наказом № 94 від 23 серпня 1990 року.
Цей будинок він використовує як літній будинок, користувався ним коли починався господарський сезон.
21 лютого 2022 року в черговий раз від`їжджаючи до свого постійного місця проживання в Харків, прибрав вдома, перекрив воду, світло, газ, закрив житловий будинок та господарські будівлі, ворота на замок.
Далі почалась війна та смт. Козача Лопань було окуповано з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року.
Позивач вказує, що зміг повернутися до будинку лише 05 травня 2023 року та був вражений тим що там відбувалось. В даному будинку на той момент проживала невідома йому жінка з дитиною років шести і її співмешканець. Вони самовільно вселилися до належного йому житлового будинку з листопада 2022 року. Пізніше він дізнався, що ця жінка місцева і в селищі проживають її мати та бабуся.
Обстановка в будинку та на подвір`ї нагадувала погром. Всі замки були поламані. Недбале користування протягом 6 місяців будинком, побутовою техніко, газовою плитою, меблями, постільною білизною, посудом та іншими речами призвело до їх передчасного зносу та руйнування. Частина інструментів та приладдя просто зникла.
Після повернення до свого будинку в 2023 році, ці невідомі особи зникли та знайти їх практично неможливо.
Адвокатський запит до старости Козачолопанського старостинського округу та його особисте звернення до неї, не дали результатів та необхідної інформації про осіб, які незаконно вселилися та проживали у його будинку протягом 6 місяців.
Пилипенко Ф.О. та ОСОБА_3 незаконно вселилися до будинку позивача, незаконно користувалися та ламали його речі, безконтрольно користувалися газом та електричною енергією не сплачуючи за них кошти. Наразі відповідні комунальні служби погрожують подавати на нього позов до суду про примусове стягнення заборгованості, яка утворилась в результаті незаконних дій саме відповідачів.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, у разі неявки відповідачів по справі не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином та своєчасно, при цьому не надали відзив на позов, тому справа розглядається в заочному судовому засіданні.
Таким чином, суд вважає, що відповідачі ухиляються від явки в суд, тому справу можливо розглянути за їх відсутності в заочному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання та не подали відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 27 серпня 1990 року та Наказом № 94 від 23 серпня 1990 року.
Цей будинок він використовує як літній будинок у господарський сезон.
21 лютого 2022 року в черговий раз від`їжджаючи до свого постійного місця проживання в Харків, прибрав вдома, перекрив воду, світло, газ, закрив житловий будинок та господарські будівлі, ворота на замок.
Далі почалась війна та смт. Козача Лопань було окуповано з 24 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року.
ОСОБА_1 зміг повернутися до будинку лише 05 травня 2023 року та був вражений тим що там відбувалось. В даному будинку на той момент проживала невідома йому жінка з дитиною років шести і її співмешканець. Вони самовільно вселилися до належного йому житлового будинку з листопада 2022 року. Пізніше він дізнався, що ця жінка місцева і в селищі проживають її мати та бабуся.
Обстановка в будинку та на подвір`ї нагадувала погром. Всі замки були поламані. Недбале користування протягом 6 місяців будинком, побутовою техніко, газовою плитою, меблями, постільною білизною, посудом та іншими речами призвело до їх передчасного зносу та руйнування. Частина інструментів та приладдя просто зникла.
Після повернення до свого будинку в 2023 році, ці невідомі особи зникли та знайти їх практично неможливо.
Адвокатський запит до старости Козачолопанського старостинського округу та його особисте звернення до неї, не дали результатів та необхідної інформації про осіб, які незаконно вселилися та проживали у його будинку протягом 6 місяців.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з вказаним позовом.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності визначається у порядку визначеному законом.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Згідно п. 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (висновок Верховного Суду викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц).
Така правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 № 712/8916/17 (14-448цс19 ).
Де, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги.
Частиною 2 статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.
Плата за комунальні послуги (газ, електроенергію та інше) береться за затвердженими постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в установленому поряду тарифами та вноситься щомісячно.
Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (електроенергія, газ та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Згідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи між сторонами відсутні чинні договори про надання житлово-комунальних послуг, однак відповідачі є фактичними споживачами комунальних послуг, що підтверджується довідкою наданою ВП № 3 Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області, а сам позивач відповідно до Акту старости в значеному будинку фактично не проживав.
Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідачів судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 8 000,00 грн.
При вирішенні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з такого.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Зокрема, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем у галузі права, то достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір № 2052308 від 12.05.2023 про надання правової допомоги/юридичних послуг, акт приймання - передачі наданих послуг №12052308 до Договору про надання юридичних послуг/правовою допомоги №12052308.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги про стягнення витрат на оплату професійної правничої допомоги у даній справи підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, який підлягає стягненню на його користь з відповідача.
Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 12, 13, 76, 81, 259, 263, 264 ЦПК України суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольни.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ,місуе реєстрації: АДРЕСА_2 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок), витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн. (вісім тисяч).
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня оголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є. Р. Остропілець