ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/10768/23

Провадження № 22-ц/4820/548/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В,М.

з участю: представника позивача, представника відповідача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/10768/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

В травні 2023 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просило ухвалити рішення, яким стягнути на його користь пропорційно з ОСОБА_1 2/3 заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води (гарячого водопостачання) за період з 01.10.2017р. по 31.03.2023р. в сумі 22221 грн. 83 коп., а також стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення) та постачання гарячої води за період з 01.10.17р. по 31.03.2023р. в сумі 11110 грн. 91 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 належить 2/3 частки, а ОСОБА_2 належить 1/3 частки зазначеної квартири. За цією адресою МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає відповідачам послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за затвердженими в установленому порядку тарифами, проте відповідачі не оплачують отримані послуги в повному обсязі, внаслідок чого за період з 01.10.2017 року по 31.03.2023 року виникла заборгованість, розмір якої станом на 18.04.2023 року становить 33 332,74 грн.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд задоволити його позов.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року вказаний позов було задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( 22221 грн. 83 коп., а з ОСОБА_2 11110 грн. 91 коп. на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 01.10.17р. по 31.03.2023р.

ОСОБА_1 частково не погоджуючись із вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким задоволити позов частково, а саме ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 на користь МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 31.0. 2020 р. по 31.03.2023р. В решті позову відмовити.

Так, на думку апелянта, при вирішенні спору, суд не перевірив, хто на даний час є власниками квартири АДРЕСА_2 , судом в рішенні зазначено, що він є власником 2/3 квартири, однак, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки, одним із співвласників квартири була його мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті спадщину, а саме частку в квартирі, так і не оформив на себе. Тому вважає, що до вступу його в спадщину, стягувати з нього борги є неможливим.

Також вказує, що позов було подано більш, ніж через три роки після виникнення заборгованості по черговим щомісячним платежам. Вирішуючи спір, судом проігноровано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021р. по справі № 766/20797/18, висловлену в п. 79 постанови, щодо переривання строку позовної давності. Однак, проігнорувавши вказану правову позицію, суд стягнув заборгованість поза строками позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» вважає безпідставними твердження апелянта, що не є власником 2/3 частини квартири. Під час розгляду справи сам ОСОБА_1 не заперечував, що йому на праві власності належить квартира в розмір 1/3 частки та підтвердив, що після смерті матері подав заяву про прийняття спадщини, зокрема, саме на частку в квартирі, однак, свідоцтво про право на спадщину не отримував, оскільки законом не визначено обов`язкових строків отримання такого свідоцтва.

Також позивач вважає безпідставними посилання апелянта на пропуск позовної давності, оскільки відповідно до чинного законодавства, строки давності були продовжені на строк дії на території України карантину.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва на право власності від 28 січня 1998 року в порядку приватизації державного житлового фонду ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 набули право власності в рівних частках по 1/3 частині кожний на квартиру АДРЕСА_2 .

МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» надає відповідачам як співвласникам квартири АДРЕСА_2 послуги з теплопостачання та постачання гарячої води.

Особовий рахунок на підставі договору між МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» та ОСОБА_3 про надання послуг з теплопостачання для сплати за спожиту теплоенергію та постачання гарячої води № 26449 відкрито на ім`я ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Спадщину після її смерті прийняв ОСОБА_1 шляхом подання відповідної заяви нотаріусу.

Місце проживання ОСОБА_2 на час смерті ОСОБА_3 було зареєстровано по АДРЕСА_3 , заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 нотаріусу він не подавав.

Згідно довідки МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» № 184 від 18.04.2023 року борг споживачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з надання послуг з з теплопостачання та гарячого водопостачання станом на 18.04.2023 року за період з 01.10.2017 року по 31.03.2023 року становить 33332,74 грн.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст.ст. 67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами.

П. 6 ч. 1 ст. 1 Закону «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Ст. 5 цього ж Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст.ст. 7, 9 цього ж Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Обов`язок споживача оплачувати послуги за постачання гарячої води та теплопостачання також передбачений також пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за надання послуг з теплопостачання та гарячого водопостачання, позивач просив стягнути суму боргу за дані послуги за період з за період з жовтня 2017 року квітень 2023 року, що складає 33332,74 грн., надавши суду довідку про розмір цієї заборгованості.

В свою чергу відповідачами вказані розрахунки жодним чином не спростовано.

За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позову є обгрунтованим та законним.

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду, що апелянт є власником 2/3 квартири не відповідають дійсності, оскільки, одним із співвласників квартири була його мати, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після її смерті спадщину, а саме частку в квартирі, він так і не оформив на себе, а тому до вступу його в спадщину, стягувати з нього борги є неможливим слід відхилити.

За нормами ст.ст. 1216 -1218, 1220, 1222, 1258, 1261 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За нормами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Як вбачається з, дослідженої в апеляційному суді, спадкової справи № 373-2010, заведеної після смерті ОСОБА_3 , спадщину після її смерті прийняв лише її син відповідач ОСОБА_1 шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини. На час смерті за місцем проживання ОСОБА_3 було зареєстровано лише місце проживання ОСОБА_1 .

З врахуванням цього слід дійти висновку, що на підставі норм ч. 5 ст. 1268 ЦУК України ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_3 в червні 2010 року 1/3 належної їй частки квартири АДРЕСА_2 , а відтак повинен сплачувати комунальні послуги як власник 2/3 часток даної квартри.

Також суд не приймає до уваги заяву апелянта про застосування строків позовної давності при вирішенні даного спору.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.

У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Судом встановлено, що позов подано про стягнення заборгованості за період з жовтня 2017 року по квітень 2023 року і з 31 жовтня 2017 року почався перебіг строку позовної давності звернення позивачем з позовом до суду на захист свого порушеного права, останній день трьохрічного строку позовної давності звернення до суду в даній справі припадає на 31 жовтня 2020 року, на час, коли в Україні діяв карантин, встановлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) і згідно п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, були продовжені на строк дії такого карантину.

Оскільки позов про стягнення заборгованості за період з жовтня 2017 року по квітень 2023 року, подано до суду 02 травня 2023 року під час дії карантину та дії п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», слід дійти висновку, що позовну заяву подано в межах строків позовної давності.

Не спростовують рішення суду й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова