Єдиний унікальний номер судової справи: 490/7429/23
Номер провадження: 22-ц/812/1283/24 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , представника третьої особи Шерстюк Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 , подану в її інтересах адвокатом Новосьоловою Ольгою Валеріївною

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2024 року, ухваленого під головуванням судді - Черенкової Н.П. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_3 до російської федерації в особі уряду російської федерації, Миколаївської обласної військової адміністрації, Фонду ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) за участю третіх осіб - Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до російської федерації в особі уряду російської федерації, Миколаївської обласної військової адміністрації, Фонду ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 липня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №516 належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 .

24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України, у зв`язку з чим Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-1Х, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», в Україні введено військовий стан.

31 липня 2022 року, невстановлені військовослужбовці збройних сил РФ, з невстановленої зброї, здійснили обстріл цивільної інфраструктури Центрального району м. Миколаєва, внаслідок якого, виявлені пошкодження, у тому числі, і у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , де зазнали пошкоджень квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 . З метою встановлення спричинених матеріальних збитків, ОСОБА_3 звернулась до Миколаївського НДЕКЦ МВС для подальшого проведення комплексної будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи. Відповідно до висновку Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС № KCE-19/115-23/7407 від 26 червня 2023 року станом на 31 липня 2022 року після пошкодження, квартира по АДРЕСА_6 знаходиться в аварійному стані, що не дозволяє її експлуатацію за призначенням до приведення всього житлового будинку, в якому вона розташована до технічних характеристик встановлених будівельними нормами або ліквідації всього будинку у разі неможливості відновлення його експлуатаційної придатності. Технічною причиною руйнування №8 квартири будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 є обстріл із невстановленої зброї, невстановленими військовослужбовцями збройних сил РФ, який був здійснений 31 липня 2022 року. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 30 липня 2022 року до настання пошкоджень, могла становити 903 000 грн без ПДВ.

Вказані обставини стали підставою для подальшого звернення до суду з метою захисту порушених прав ОСОБА_3 . Крім того, вказує, що з метою отримання відшкодування матеріальних збитків, нею було здійснено всі передбачені чинним законодавством заходи щодо інформування держави, в особі уповноважених органів державної влади щодо спричинення їй матеріальних збитків. Проте, станом на день подачі позову жодної відповіді або компенсації навіть часткової нею отримано не було. Виходячи із зазначеного, вважає, що Фонд ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) та Миколаївська обласна військова адміністрація також є належними відповідачами за вимогою про відшкодування матеріальної шкоди.

Також зазначає, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України вона зазнала душевних страждань, були порушені її нормальні життєві зв`язки, оскільки вона вимушено змінила своє місце проживання, а також були порушені її основоположні свободи, що визначені Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і Протоколів до неї.

Посилаючись на викладене, а також на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, позивачка просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь 903 000 грн матеріальної шкоди, а також витрати на проведення експертизи у розмірі 11 472 грн, крім того, стягнути з російської федерації 1 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

05 жовтня 2023 року від представника відповідача - Миколаївської обласної державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Миколаївської ОВА повністю, посилаючись на те, що позивачкою не доведено та не підтверджено жодними доказами, що шкоду її майну завдано саме неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю Миколаївської обласної військової адміністрації, наявний причинний зв`язок між неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю Миколаївської обласної військової адміністрації та шкодою, яка виникла та наявна вина Миколаївської обласної військової адміністрації у завданні шкоди позивачці.

Також, представник вказує, що встановлений чинним законодавством механізм визначення шкоди та збитків за пошкоджене і знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, виплати компенсації за пошкоджене і знищене нерухоме майно не містить повноважень обласної військової адміністрації у відповідних правовідносинах.

Крім того, зазначає, що виходячи з положень постанов КМУ, що регулюють питання ведення Реєстру пошкодженого та знищеного майна внаслідок збройної агресії російської федерації, подання інформаційних повідомлень про пошкоджене та знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації, розрахунку розміру шкоди, виплати компенсації за пошкоджене майно, Миколаївська обласна військова адміністрація не є учасником вищезазначених правовідносин та не наділена повноваженнями щодо забезпечення виплати компенсації власникам пошкодженого чи знищеного майна оскільки ці повноваження здійснює Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України спільно з Державною казначейською службою України та АТ «Ощадбанк». Виходячи з вищевикладеного, Миколаївська обласна державна адміністрація, яка з 24 лютого 2022 року набула статусу обласної військової адміністрації, є місцевим органом виконавчої влади, входить до системи органів виконавчої влади, здійснює виконавчу владу в областях, і не відноситься до органів, уповноважених вирішувати питання виплати власникам нерухомого майна компенсацій за пошкоджене та знищене майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України.

До того ж, позивачкою не надано жодних доказів, які б стосувалися розрахунку розміру шкоди, заподіяної, на її думку, протиправним невиконанням саме Миколаївською обласною військовою адміністрацією покладених на неї повноважень у відповідних правовідносинах. Разом з тим, вказує, що зі змісту позовної заяви є незрозумілим, в чому полягає протиправність дій чи бездіяльності з боку Миколаївської обласної військової адміністрації щодо неотримання позивачкою компенсації за пошкоджене житло.

За такого, саме з відповідача - російської федерації на користь позивачки підлягає стягненню майнова шкода у повному розмірі 903 000 грн та витрати на проведення експертизи та 1 500 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

13 жовтня 2023 року від третьої особи - Державної казначейської служби України надійшли пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову.

24 жовтня 2023 року від відповідача - Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України надійшов відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позову до Мініфраструктури з огляду на наступне.

Фонд ліквідації наслідків збройної агресії є бюджетною програмою та не є фізичною/юридичною особою, а відтак не підпадає під вимоги ст. 48 ЦК України, що свідчить про невірно обраний суб`єктний склад спірних правовідносин у справі, що наразі розглядається.

Разом з тим, представник вказує, що враховуючи те, що позивач заявляє позовну вимогу про стягнення з Фонду на користь ОСОБА_3 відшкодування майнової шкоди то варто звернути увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, представник Мінінфраструктури наголошує, що позивачка самостійно вказує, що шкода була завдана саме російською федерацією. При цьому, керуючись Гаазькою Конвенцією про закони і звичаї війни на суходолі 1907 року, відповідальність несе воююча держава, а саме російська федерація. З урахуванням побудови позовних вимог, такі вимоги до Мінінфраструктури, щодо стягнення на користь позивача майнової шкоди є безпідставними, та суперечать чинному законодавству. З доводів і доказів викладених у позовній заяві не вбачаються жодного причинно-наслідкового зв`язку порушення прав позивача та завдання шкоди саме Мінінфраструктури, а тому правових підстав для задоволення позовних вимог до Міністерства не вбачається.

21 листопада 2023 року від представниці позивачки - адвоката Новосьолової О.В. надійшла відповідь на відзиви, в яких вказала, що з метою отримання відшкодування матеріальних збитків, ОСОБА_3 було здійснено всі передбачені чинним законодавством заходи щодо інформування держави, в особі уповноважених органів державної влади щодо спричинення матеріальних збитків. Проте, станом на 21 листопада 2023 року (що значно перевищує строки, передбачені чинним законодавством) жодної відповіді або компенсації навіть часткової ОСОБА_3 отримано не було. Виходячи із зазначеного, вважає, що Фонд ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) та Миколаївська обласна військова адміністрація також є належними відповідачами за вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, в зв`язку з чим, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

22 листопада 2023 року від представника третьої особи - Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України надійшли пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, вказаних в поясненні.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави російська федерація на користь ОСОБА_3 , матеріальну шкоду в розмірі 914 472 грн, що складається з 903 000 грн - матеріальна шкода за пошкоджене майно та 11 472 грн - витрати на проведення експертизи, а також моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. В задоволення інших позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог до Миколаївської обласної військової адміністрації, Фонду ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) мотивовано тим, що для отримання компенсація за зруйноване майно, особа якій завдано такі руйнування повинна здійснити дії передбачені Порядком № 381, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 21 квітня 2023 року.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що позивачкою вчиненні всі дії, передбачені Законом, для отримання компенсації за пошкоджене майно та, що їй надходило рішення про відмову у наданні такої компенсації.

Крім того, суд звернув увагу, що відповідно до ст.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У даному випадку застосування солідарної відповідальності, передбаченої ст. 1190 ЦК України, до дій російської федерації та України є неправомірним, оскільки такі дії не є спільними, а шкода завдана позивачці лише незаконними діями російської федерації.

Судом встановлено, що в результаті артилерійських обстрілів під час вторгнення російської федерації було зруйновано квартиру позивачки, внаслідок чого остання є непридатною для подальшого проживання та користування, а відтак російська федерація повинна відповідати за завдану матеріальну та моральну шкоду.

Визначаючи розмір майнової шкоди, завданої збройною агресією російської федерації, суд першої інстанції виходив з висновку експерта Миколаївського НДЕКЦ від 26 червня 2023 року №КСЕ-19/115-23/7407 щодо визначення вартості матеріальної шкоди та витрат на проведення експертизи.

Що стосується моральної шкоди, то суд виходив з перебування позивачки у стані постійного стресу та нервозності, внаслідок збройної агресії російської федерації, що призвело до позбавлення власного житла та речей, з урахуванням вимог розумності і справедливості, визначив розмір компенсації моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн, що підлягає стягненню з російської федерації на її користь.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_3 в інтересах якої діє адвокат Новосьолова О.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на не з`ясування належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог та не застосуванню правової норми до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення справи, просила рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Миколаївської обласної військової адміністрації, Фонду ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громад, територій інфраструктури України (Мінінфраструктури) скасувати та ухвалили в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги те, що представник ОСОБА_3 неодноразово звертався до органів державної влади із різними запитами щодо надання компенсації за пошкоджене майно, разом з тим представники комісії не надали жодної чіткої відповіді на запити. Після ухвалення судом першої інстанції рішення ОСОБА_3 за її заявками від 13 травня 2024 року та від 28 травня 2024 року було відмовлено у наданні компенсації за пошкоджене майно з підстав передбачених 8 абз 5 п.14 Порядку (у зв`язку з розташуванням пошкоджених квартир заявників у багатоквартирному будинку, в якому пошкоджені місця загального користування та/або який підлягає ремонту). Також вказано, що багатоквартирний будинок перебуває на стадії підетап 2, етапу 2, тобто проведення технічного обстеження. Зазначає, що договір №71 від 26 лютого 2024 року на проведення технічного обстеження житлових будинків, які були пошкоджені в результаті збройної агресії рф, строк виконання якого до 30 квітня 2024 року станом на 14 липня 2024 року не виконано.

У відзиві на апеляційну скаргу Міністерство розвитку громадян, територій та інфраструктури України просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити без змін. Зазначає, що позивачка просить скасувати рішення не з підстав порушення судом норм матеріального чи процесуального права, а у зв`язку з відмовою у наданні їй компенсації по заявкам «про знищене майно та подано заяву про пошкоджене майно від 13 травня 2024 року та від 28 травня 2024 року, які в суді першої інстанції не досліджувалися.

У письмових поясненнях представник третьої особи - Держави України в особі Кабінету Міністрів України просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Миколаївська обласна державна адміністрація просила залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін та розглянути справу у відсутність представника.

Від представника третьої особи - Державної казначейської служби України надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність.

Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2024 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до російської федерації в особі уряду російської федерації про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України його законність та обґрунтованість в цій частині колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення в оскаржуваній частині в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 19 липня 2017 року р/№ НОМЕР_1 належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.28-34).

Відповідно до акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації, складеного 08 грудня 2022 року в результаті обстрілу міста будинок АДРЕСА_2 знаходиться у незадовільному стані. Враховуючи руйнування несучих та огороджувальних конструкцій, інженерних мереж, покрівлі даху, та з метою встановлення подальшої безпечної експлуатації будинку, рекомендовано провести інструментальне обстеження даного житлового будинку сертифікованим спеціалістом (т. 1 а.с. 35-37).

З відповіді Департаменту ЖКГ Миколаївської міської ради від 10 липня 2023 року №К-1711/Ц-04/750 на звернення ОСОБА_3 щодо проведення технічного обстеження житлового будинку по АДРЕСА_2 та надання акту про непридатність квартири АДРЕСА_4 до проживання, вбачається, що департаментом ЖКГ вишукується можливість проведення технічного обстеження житлового вищевказаного будинку сертифікованим спеціалістом (т. 1 а.с. 39-40).

Згідно висновку експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 26 червня 2023 року №КСЕ-19/115-23/7407 станом на 31 липня 2022 року після пошкодження квартира по АДРЕСА_6 знаходиться в аварійному стані, що не дозволяє її експлуатацію за призначенням до приведення всього житлового будинку, в якому вона розташована до технічних характеристик, встановлених будівельними нормами або ліквідації всього будинку у разі неможливості відновлення його експлуатаційної придатності. Технічною причиною руйнування квартири АДРЕСА_1 є обстріл із невстановленої зброї, невстановленими військовослужбовцями збройних сил рф, який був здійснений 31.07.2022 року. Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , станом на 30.07 2022 року до настання пошкоджень, могла становити 903 000 грн без ПДВ (т.1 а.с.42-110).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог щодо стягнення матеріальної шкоди в солідарному порядку, зокрема з Миколаївської обласної військової адміністрації, Фонду ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) позивачка посилається на те, що нею було здійсненні всі передбачені чинним законодавством заходи щодо інформування держави, в особі уповноважених органів державної влади щодо спричинення їй матеріальних збитків. Проте, станом на день подачі позову жодної відповіді або компенсації навіть часткової нею отримано не було. Виходячи із зазначеного, вважає, що Фонд ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України (Мінінфраструктури) та Миколаївська обласна військова адміністрація також є належними відповідачами за вимогою про відшкодування матеріальної шкоди.

Так, для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ч.1 ст. 1173 ЦК України).

Згідно ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Стосовно права, гарантованого статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, такі позитивні обов`язки згідно з практикою ЄСПЛ можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту права власності, а саме:

У матеріальному аспекті: держава має забезпечити у своїй правовій системі юридичні гарантії реалізації права власності (превентивні обов`язки) та засоби правового захисту, за допомогою яких потерпілий від втручання у це право може його захистити, зокрема, вимагаючи відшкодування збитків за будь-яку втрату (компенсаційні обов`язки) (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2012 року у справі «Котов проти Росії» (Kotov v. Russia), заява № 54522/00, § 113).

У процесуальному аспекті: хоча стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює чітких процедурних вимог, існування позитивних обов`язків процесуального характеру відповідно до цього положення визнані ЄСПЛ як у справах, що стосуються державних органів, так і у спорах між приватними особами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Котов проти Росії», § 114).

Отже, за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції поряд із негативним обов`язком утриматися від неправомірного втручання у право мирного володіння майном держава має позитивні обов`язки гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, ефективне використання цього права та його відновлення у разі порушення. Позитивні обов`язки можуть передбачати певні заходи, необхідні для захисту права власності, а саме: у матеріальному аспекті: держава має забезпечити у своїй правовій системі юридичні гарантії реалізації права власності (превентивні обов`язки) та засоби правового захисту, за допомогою яких потерпілий від втручання у це право може його захистити, зокрема, вимагаючи відшкодування збитків за будь-яку втрату (компенсаційні обов`язки); у процесуальному аспекті: хоча стаття 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює чітких процедурних вимог, існування позитивних обов`язків процесуального характеру відповідно до цього положення визнані ЄСПЛ як у справах, що стосуються державних органів, так і у спорах між приватними особами.

Вирішуючи питання про стягнення з держави відповідної компенсації, суд має керуватися вимогами Конвенції, інших актів національного законодавства та задля ефективного захисту конвенційного права встановити, зокрема, за порушення якого виду конвенційних обов`язків позивач вимагає від держави компенсацію, і чи обґрунтованим відповідно до цього порушення є її розмір.

Так, чинним законодавством встановлений механізм визначення шкоди та збитків за пошкоджене і знищене нерухоме майно внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 326 від 20 березня 2022 року затверджено Порядок визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації. якою визначено, що визначення шкоди та збитків здійснюється окремо за такими напрямами, зокрема, втрати житлового фонду і об`єктів житлово-комунального господарства напрям, що включає втрати житлового фонду і об`єктів житлово-комунального господарства, об`єкти незавершеного будівництва житлової нерухомості, дачних і садових будинків, фактичні витрати, здійснені для їх відновлення;

Визначення шкоди та обсягу соціальних виплат, які забезпечуються відповідно до законодавства, у грошовій формі здійснюється згідно з методикою, затвердженою наказом Мінсоцполітики, за погодженням з Мінреінтеграції. Відповідальним за визначення шкоди та збитків за наведеним напрямом є Мінсоцполітики (абзаци 8 і 9 підпункту 1 пункту 2 постанови № 326).

21 квітня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №381, якою затверджено Порядок надання компенсації для відновлення окремих категорій об`єктів нерухомого майна, пошкоджених внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації, з використанням електронної публічної послуги «єВідновлення», отримувачем компенсації є фізична особа - громадянин України, яка досягла 18-річного віку та подала засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) або в інший спосіб, передбачений цим Порядком, заяву та є власником (співвласником) пошкодженого об`єкта, право власності якого підтверджено.

Згідно вказаного Порядку №381 для розгляду питання надання компенсації виконавчими органами сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, військовими адміністраціями населеного пункту або військово-цивільними адміністраціями населеного пункту (далі - уповноважений орган) утворюється комісія з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - комісія).

Комісія є консультативно-дорадчим органом, підзвітним та підконтрольним уповноваженому органу. Уповноважений орган забезпечує дотримання комісією вимог цього Порядку.

Положення про комісію, її персональний склад затверджуються уповноваженим органом.

За результатами розгляду заяви комісія приймає рішення про надання/відмову в наданні компенсації та передає це рішення на розгляд уповноваженого органу не пізніше п`яти робочих днів з дати прийняття такого рішення. У рішенні про відмову у наданні компенсації обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Протягом п`яти днів від завершення строку для подання заперечень на рішення комісії (з урахуванням можливого його продовження за заявою заявника) відповідно до пункту 25 цього Порядку уповноважений орган розглядає прийняте комісією рішення разом із запереченнями заявника (якщо такі були подані) та приймає одне з таких рішень: затвердити рішення комісії про надання/відмову у наданні компенсації; надіслати заяву на повторний розгляд комісією.

За результатами розгляду заяви заявнику засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), надходить повідомлення про прийняте комісією рішення та розмір компенсації не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дати внесення рішення в Реєстр знищеного та пошкодженого майна.

Після затвердження рішення комісії відповідно до пункту 12 цього Порядку та внесення його у Реєстр пошкодженого та знищеного майна отримувачу компенсації засобами Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія), надходить відповідне повідомлення.

У разі подання заяви в паперовій формі відповідно до пункту 13- 1 цього Порядку відповідні повідомлення доводяться до відома отримувача компенсації у письмовій формі комісією/уповноваженим органом, що прийняв таке рішення, не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дати прийняття відповідного рішення.

Відомості про надання чи відмову в наданні компенсації, суму компенсації відповідно до рішення комісії та/або уповноваженого органу публікуються на офіційному веб-сайті уповноваженого органу (за наявності) або оприлюднюються в інший спосіб (із посиланням на номер заяви без зазначення персональних даних заявника) не пізніше наступного робочого дня після прийняття відповідних рішень.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності комісії здійснюється у такому порядку:

1) у разі незгоди з даними акта комісійного обстеження та/або звіту з технічного обстеження заявник має право подати заперечення до комісії протягом п`яти робочих днів з дати проведення обстеження, якщо таке обстеження було проведено після подання заяви (якщо обстеження було проведено до дати подання заяви, - протягом п`яти робочих днів після подання заяви). Заперечення повинні бути в обов`язковому порядку розглянуті та враховані комісією під час складання чек-листа та прийняття рішення про надання/відмову у наданні компенсації, про що повинно бути зроблено примітку у такому рішенні;

2) у разі незгоди з рішенням комісії про надання/відмову у наданні компенсації, зокрема з розміром компенсації, заявник має право подати заперечення до уповноваженого органу протягом п`яти робочих днів з дати отримання повідомлення про прийняття рішення комісією. Заперечення повинні бути в обов`язковому порядку розглянуті та враховані уповноваженим органом під час прийняття одного з рішень, передбачених пунктом 12 цього Порядку, про що повинно бути зроблено примітку у такому рішенні;

3) у разі незгоди з іншими рішеннями, діями або бездіяльністю комісії заявник має право подати відповідну скаргу до уповноваженого органу протягом п`яти робочих днів з дати вчинення таких дій або прийняття рішень/граничного строку, коли такі дії повинні бути вчинені або рішення прийняті. За результатами розгляду скарги уповноважений орган приймає рішення, яке є обов`язковим для виконання комісією.

Заперечення та скарги, передбачені цим пунктом, подаються заявником у паперовій формі через адміністратора центру надання адміністративних послуг, посадову особу органу соціального захисту населення або нотаріуса.

За зверненням заявника строк подання заперечень чи скарг може бути продовжений ще на п`ять робочих днів.

До заперечення/скарги заявник має право подавати пояснення, фотофіксації, висновки від третіх осіб, зокрема Групи підтримки єВідновлення, інші документи на підтвердження аргументів, наведених в запереченні/скарзі.

Рішення уповноваженого органу можуть бути оскаржені у судовому порядку.

23 лютого 2023 року прийнято Закон «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України», який набрав чинності 22 травня 2023 року (надалі - Закон).

Для розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна виконавчий орган сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради (далі - виконавчий орган ради), військова адміністрація населеного пункту або військово-цивільна адміністрація населеного пункту утворює Комісію з розгляду питань щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України (далі - Комісія з розгляду питань щодо надання компенсації), як консультативно-дорадчий орган та затверджує положення про роботу такої Комісії (стаття 3).

Компенсація за знищений будинок садибного типу, садовий або дачний будинок, об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки) надається за вибором отримувача компенсації в один із способів шляхом: 1) надання грошових коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок отримувача компенсації із спеціальним режимом використання для фінансування будівництва будинку садибного типу, садового або дачного будинку. Такий рахунок відкривається на ім`я отримувача компенсації. Порядок відкриття та ведення таких рахунків визначається Національним банком України; 2) фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості (у тому числі інвестування/фінансування його будівництва), земельної ділянки, на якій розташовано такий об`єкт, частки у праві власності на таке майно з використанням житлового сертифіката (стаття 8).

Джерелами фінансування компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна є: 1) кошти державного (у тому числі Фонду відновлення майна та зруйнованої інфраструктури, Фонду ліквідації наслідків збройної агресії) та місцевих бюджетів; 2) кошти міжнародних фінансових організацій, інших кредиторів та інвесторів; 3) міжнародна технічна та/або поворотна чи безповоротна фінансова допомога; 4) репарації або інші стягнення з Російської Федерації; 5) інші джерела, не заборонені законодавством України.

Органи місцевого самоврядування можуть затверджувати місцеві програми та створювати фонди з метою надання компенсації та відновлення пошкоджених/знищених (зруйнованих) об`єктів нерухомого майна (стаття 13).

Оскарження рішень, дій та бездіяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів надання публічних послуг, пов`язаних з виконанням цього Закону

Рішення, дії, бездіяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів надання публічних послуг, пов`язаних з виконанням цього Закону, можуть бути оскаржені до суду.

Звертаючись з вимогами Миколаївської обласної військової адміністрації та Фонду ліквідації наслідків збройної агресії Міністерства розвитку громадян, територій та інфраструктури (Мінінфраструктури) про стягнення матеріальної шкоди, позивачка вказувала на те, що 17 липня 2023 року нею було заповнено гугл-форму на сайті Миколаївської міської адміністрації «Інформація про пошкодження будинку в результаті дій військ агресора», однак жодної відповіді або компенсації навіть часткової нею отримано не було.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вказаних вище вимог правильно вказав, що позивачкою не були вчинені усі необхідні дії, передбачені спеціальним Порядком для отримання компенсації за пошкоджене майно та в отриманні якої було прийнято рішення про відмову.

Крім того, колегія також погоджується з висновками суду про недоведеність позивачкою, спільних дій або бездіяльність відповідно до вимог ст. 1190 ЦК України, Мінінфраструктури та Миколаївської обласної військової адміністрації в пошкодженні належного на праві власності ОСОБА_3 нерухомого майна внаслідок збройної агресії російської федерації, а так само і не в отриманні компенсації.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 за її заявками від 13 травня 2024 року та від 28 травня 2024 року було відмовлено у наданні компенсації за пошкоджене майно з підстав передбачених 8 абз 5 п.14 Порядку (у зв`язку з розташуванням пошкоджених квартир заявників у багатоквартирному будинку, в якому пошкоджені місця загального користування та/або який підлягає ремонту) не заслуговують на увагу з огляду на те, що вказані заявки було розглянуті після ухвалення рішення суду першої інстанції та не були предметом розгляду.

До того ж, ОСОБА_3 роз`яснено та звернуто увагу, що вказані рішення не є остаточною відмовою для неї, вона матиме право на подання повторної заяви у момент укладання договору з підрядною організацією на проведення відновлювальних робіт по пошкодженому об`єкту.

Також вказано, що багатоквартирний будинок перебуває на стадії підетап 2, етапу 2, тобто проведення технічного обстеження. Зазначає, що договір №71 від 26 лютого 2024 року на проведення технічного обстеження житлових будинків, які були пошкоджені в результаті збройної агресії рф, строк виконання якого до 30 квітня 2024 року станом на 14 липня 2024 року не виконано.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в її інтересах адвокатом Новосьоловою Ольгою Валеріївною - залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.