Справа № 716/1812/24
У х в а л а

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

"02" вересня 2024 р. місто Заставна

Суддя Заставнівського районного суду Чернівецької області Вайновська О.Є., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Заставнівського районного суду Чернівецької області з позовом до ОСОБА_3 , який є громадянином Республіки Польща, про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05.08.2014 року Першим відділом ДРАЦС у місті Чернівці Західного МУ МЮ, актовий запис №1204.

За змістом позовної заяви з 2015 року подружжя проживало на території Королівства Бельгія, де у 2017 році та у 2019 році у них народилися діти. Подружнє життя не склалося, з січня 2024 року проживають окремо. На даний час позивачка з дітьми приїхала до України і проживає за місцем реєстрації в селі Юрківці Чернівецького району Чернівецької області, відповідач проживає в місті Антверпен Королівства Бельгія.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порядок звернення до суду з позовною заявою урегульований Цивільним процесуальним кодексом України. Подання заяви має відбуватись з дотриманням певних умов, які передбачені, зокрема, в статтях 175, 177 ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Практикою Європейського суду з прав людини визначене поняття „суд, встановлений законом, що містить в собі не просто законодавство, пов`язане із організацією і повноваженнями судових органів (Lavents проти Латвії, § 114; Richert проти Польщі, § 41; Jorgic проти Німеччини, § 64), але й будь-які інші внутрішньо-правові норми, недотримання яких робить неправомірною участь одного чи кількох суддів у розгляді справи (Pandjikidze і інші проти Грузії, § 104; Gorguiladze проти Грузії, § 68). Вислів „встановлений законом стосується не лише правових підстав самого існування „суду, але й дотримання цим судом особливих правил, якими він має керуватись (там само), а також складу суду у кожній справі (Posokhov проти Росії, § 39; Fatullayev проти Азербайджану, § 144; Kontalexis проти Греції, § 42).

Тобто, «суд, встановлений законом» означає наступне: дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності; дотримання правил автоматичного розподілу справ; наявність повноважень у судді; належний склад суду; наявність достатніх повноважень для розгляду певної категорії справ.

Крім цього, принцип законного судді нерозривно пов`язаний з правом особи на повноважний, компетентний суд. Відповідно до статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них (ч.2 ст.28 ЦПК України).

З позовної заяви вбачається, що позивачка зареєстрована в селі Юрківці Чернівецького району Чернівецької області.

Водночас, відповідач у справі є громадянином Республіки Польща та за даними Єдиного державного демографічного реєстру, відомостей Юрковецької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області місця проживання на території України не має.

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей. Основним у цьому питанні є визначення закону, відповідно до якого буде проводитися розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу.

Згідно з ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином.

Таким чином, враховуючи, що що подружжя ОСОБА_4 не мають спільного особистого закону, бо є громадянами різних держав, їх останнє спільне місце проживання мало місце на території Королівства Бельгія, де на теперішній час продовжує проживати один з подружжя відповідач у справі, правові наслідки шлюбу можуть визначатися правом держави Королівства Бельгія.

Водночас, частинами 2, 3 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Вибір права, передбачений частиною другою статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», має бути здійснений у письмовій формі або явно випливати з умов шлюбного договору. Угода сторін про вибір права, що укладена в Україні, має бути нотаріально посвідчена (ст.62 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Крім того, відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у ст.77 цього Закону, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Відповідно до ч.6 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відомості про те, що сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України в матеріалах справи відсутні. Також до позовної заяви не додано доказів, що на території України у відповідача наявне рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 , позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ст.185 ЦПК України).

Таким чином, встановивши під час ознайомлення з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, що вона не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України, а саме не містить відомостей про узгодження сторонами підсудності справи з іноземним елементом судам України, її слід залишити без руху, надавши позивачці строк для усунення зазначених в ухвалі відомостей.

Керуючись статями 175, 177, 185, 260 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_5 про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви в семиденний строк з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Вайновська О.Є.