Справа № 229/4703/24
Провадження № 2/229/1663/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Ергашової Н.Н., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, третя особа - приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Соловйова Світлана Семенівна про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, третя особа - приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Соловйова Світлана Семенівна, згідно якої просить визнати за нею право власності на житловий будинок зі спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_1 (позначеними на плані технічного паспорту на житловий будинок літерами: житловий будинок А-1, а-1 - загальною площею 29 кв.м, літня кухня - Б, б, сарай - В, літня кухня - Г, уборна - Е) в порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначила, що вона була одружена з померлим ОСОБА_2 . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить позивачу та ОСОБА_2 на підставі договору дарування на жилий будинок по 1/2 частині кожному. Після звернення позивача до приватного нотаріуса з метою оформлення спадщини, приватний нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю інформації про нерухомість у Державному реєстрі речових прав на майно. Таким чином, позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно, що змушує її звернутись до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в позові просила справу розглянути без її участі.

Представник відповідача - Сіверської міської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області, який про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Третя особа приватний нотаріус Краматорського районного нотаріального округу Соловйова С.С. в підготовче судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, рішення просила винести на розсуд суду.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначив про визнання позовних вимог, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, про що 17.08.1985 року відділом РАЦС міста Краматорська Донецької області складений актовий запис №1147.

Відповідно до договору дарування жилого будинку від 06.07.2001 року, посвідченого завідуючою Другої артемівської державної нотаріальної контори Літвіновою В.А., ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками жилого будинку зі спорудами та побудовами, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 72654846, виданого 30.05.2023 року, приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Соловйовою С.С. 30.05.2023 року було заведено спадкову справу №3/2023 до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно постанови приватного нотаріуса Краматорського районного нотаріального округу Соловйової С.С. від 23.06.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 ), після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на зазначене майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст.179 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди, в основному, задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно».

Також, у даному Листі, зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.07.2001 року набули у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , однак не встигли за життя ОСОБА_2 здійснити державну реєстрацію будинку у відповідних органах.

ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого чоловіка.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому набула право спадкування, але в зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не має можливості переоформити на своє ім`я спадщину, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно не існує.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, 1218, 1225, 1233 ЦК України та статтями 4, 10-12, 76-81, 197-200, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок зі спорудами та побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (позначеними на плані технічного паспорту на житловий будинок літерами: житловий будинок А-1, а-1 - загальною площею 29 кв.м, літня кухня - Б, б, сарай - В, літня кухня - Г, уборна - Е) в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Cуддя Р.Є. Дубовик