Справа № 487/6461/24
Провадження № 2/487/2560/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2024 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Лагоди А.А.,

за участю секретаря судового засідання Мамчур К.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ часток у спільній власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом. Просить визначити частки в спільній сумісній власності 6/10 частини домоволодіння АДРЕСА_1 між співвласниками рівними частинами по 3/10 часток кожному, а саме ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_4 , після її смерті відкрилась спадщина на 6/10 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , однак вказана частка перебуває у спільній сумісній власності померлої та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які її придбали 23.07.1997. Позивач належним чином прийняла спадщину, однак не може оформити її через відсутність конкретної частки, що належала спадкодавцю в зв`язку із чим вимушена звернутись до суду для захисту свого права.

В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримає та просила його задовольнити з тих же підстав, що були зазначені у ньому.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась надала до суду заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлено належним чином, про причини неявки суду не повідомлено, відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надано.

Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В рішенні Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.04.2005 у справі №2-1494/2005 встановлено укладення 23.07.1997 між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в Південній товарній біржі договору купівлі-продажу 6/10 домоволодіння АДРЕСА_1 , який було визнано дійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого увійшло 6/10 домоволодіння АДРЕСА_1 .

На підставі заяв спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_1 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. заведено спадкову справу № 126/2023 заведеної після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія якої надійшла до суду.

Так, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 06.05.1964.

Батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 17.11.1960. ОСОБА_7 перебувала в шлюбі з ОСОБА_8 з 29.11.1979 по 19.10.1982, після розірвання шлюбу залишила собі прізвище « ОСОБА_9 », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвищі від 27.05.2020 та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 19.10.1982. 16.08.1985 ОСОБА_10 уклала шлюб з ОСОБА_11 та взяла собі прізвище чоловіка « ОСОБА_12 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 від 18.08.2011 (повторно).

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_6 від 09.10.1980 та мала прізвище « ОСОБА_9 ». ОСОБА_1 перед цим мала прізвище « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 від 27.08.1999 та свідоцтвом про розірвання шлюбу від 21.03.2006 серії НОМЕР_8 .

За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 15.05.2018, зареєстрованого в реєстрі за №278 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Міхняєвою А.А. За вказаним заповітом ОСОБА_4 заповідала все своє майно доньці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заявою від 22.11.2023 ОСОБА_2 відмовилась від спадку ОСОБА_4 Заявою від 30.11.2023 ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини за законом після своєї матері ОСОБА_4 на користь своєї доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Отже, спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 була її донька ОСОБА_3 , яка відмовилась від спадщини, а далі інша її донька ОСОБА_3 відмовилась від прийняття спадщини на користь вже своєї доньки ОСОБА_1 (онуки ОСОБА_4 ).

Таким чином, ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину немає можливості у зв`язку з тим, що нотаріус, може вчинити нотаріальну дію лише після виділення (визначення) частки співвласника у спільному майні, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , що стало підставою звернення з позовом до суду.

Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним( частина 4 статті 41 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Згідно ст. 1226 ЦК України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 віл 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».

Згідно з п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи, що договір №6985 купівлі-продажу нерухомого майна від 23.07.1997, який визнаний судом дійсним, не містить умови відносно придбаних покупцями часток, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , то суд приходить до висновку, що таке майно належать їм на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а тому суд вважає за можливе визначити частку у праві спільної сумісної власності на 6/10 домоволодіння по АДРЕСА_1 за кожним з співвласників у розмірі 3/10.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 357, 368, 369 1226 ЦК України, ст.ст. 10 - 13, 81, 141, 176, 247 ч.2, 258, 259, 264, 265, ч.4 ст. 268 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток, що є у спільній сумісній власності задовольнити.

Визначити, що частки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у праві спільної власності на 6/10 частини домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є рівними і становлять по 3/10 частини для кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_10 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_11 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя А.А. Лагода