ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/2601/23 Номер провадження 22-ц/814/2242/24Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В.П. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючої судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участю секретаря Галушко А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кулішова Володимира Петровича на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року, ухвалене суддею Старокожко В.П., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позову вказував, що 09 березня 2020 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 було укладено нотаріально посвідчений безпроцентний договір позики, згоду на укладення якого письмово надано дружиною останнього ОСОБА_3 .

Відповідно до умов цього договору позикодавець передав, а позичальник отримав у власність грошові кошти в сумі 295000 грн, що еквівалентно сумі 11800 доларів США за курсом їх продажу в ПАТ «Приватбанк» на день його укладення. Передачу коштів було здійснено до підписання цього договору.

Згідно умов договору сторони погодили, що позичені кошти ОСОБА_1 зобов`язується повернути позивачеві в строк до 09 березня 2021 року включно. Повернення коштів має здійснюватися щомісячно до 09 числа кожного місяця з квітня 2020 року по лютий 2021 року у гривнях в розмірі, еквівілетному 150 доларів США; до 09 березня 2021 року - еквівалентному 10150 доларів США.

Про сплату чергових платежів позикодавець видає позичальнику розписку в одержанні грошей. Після повного повернення коштів за договором та виконання всіх умов договору оригінальний примірник договору позики повертається позикодавцем позичальнику. Факт його отримання має свідчити про відсутність будь-яких матеріальних претензій до останнього у позикодавця.

Станом на час звернення із позовом до суду сума позики відповідачем ОСОБА_1 позивачу не повернута ні частково, ні в повному об`ємі.

Просив стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за договором позики в розмірі 462295,21 грн, що складається із суми основного боргу - 426806 грн та 5% річних від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати (згідно п.9 договору позики) - 35489,21 грн, а також понесені ним судові витрати із сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 09 березня 2020 року в розмірі 462295 грн. 21 коп, з яких 426806,00 грн - сума основного боргу; 35489,21 грн - 5% річних, визначених умовами договору.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 сплачений ним судовий збір в сумі 4623 грн. 00 коп.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 16000 грн. 00 коп. понесених ним і документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з цим рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Кулішов В.П. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доказів, а саме наявним в матеріалах справи скріншотам проплат на користь позивача за період 2020-2022 роки на загальну суму 125740, 06 грн. та копіям переписки через месенджер «Вайбер» між позивачем та відповідачем, що стосується повернення боргу. Також зазначає, що судом не взято до уваги Договір про розподіл боргових зобов`язань, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до якого після розірвання шлюбу всі боргові зобов`язання, що виникли в період шлюбу і оформлені на ОСОБА_1 , і які не закриті на момент розірвання шлюбу, у повному обсязі покладаються на ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася. Судова повістка направлена на її адресу повернута за відсутності адресата, що відповідно статті 128 ЦПК України свідчить про її належне повідомлення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до копії договору про надання правничої допомоги від 29 березня 2024 року та ордера на надання правничої (правової) допомоги адвокат Кулішов В.П. надає правову допомогу та представляє інтереси ОСОБА_1 у Полтавському апеляційному суді. При цьому жодних доказів того, що він також представляє інтереси ОСОБА_3 суду не надані. ОСОБА_3 рішення суду не оскаржувала, а отже погодилася з ним.

За вказаних обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 .

З матеріалів справи вбачається, що 09 березня 2020 року в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_1 було укладено безпроцентний договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Щербак О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 325, що підтверджується копією цього договору. Згоду на укладення вказаного договору письмово викладено у заяві, справжність підпису на якій засвідчено 15 січня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Мурзак С.О. за реєстровим № 79, надано дружиною позичальника ОСОБА_3 , про що зазначено в п. 11 договору позики.

Відповідно до п.1 цього договору позикодавець передав, а позичальник отримав у власність грошові кошти в сумі 295000 грн, що є еквівалентом суми 11800 доларів США за курсом продажу доларів США в ПАТ «Приватбанк» ( 1 долар США = 25,00 грн) на день укладення цього договору.

Згідно умов договору сторони погодили, що позичені кошти ОСОБА_1 зобов`язується повернути позивачеві в строк до 09 березня 2021 року включно. Повернення коштів має здійснюватися щомісячно в м. Києві до 09 числа кожного місяця з квітня 2020 року по лютий 2021 року у гривнях в розмірі, еквівалентному 150 доларів США; до 09 березня 2021 року - еквівалентному 10150 доларів США.

За умовами договору, про сплату чергових платежів позикодавець видає позичальнику розписку в одержанні грошей. Після повного повернення коштів за договором та виконання всіх умов договору оригінальний примірник договору позики повертається позикодавцем позичальнику. Факт його отримання має свідчити про відсутність будь-яких матеріальних претензій до останнього у позикодавця.

Відповідно до пункту 9 даного договору якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов`язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу у гривнях, пеню в розмірі 5% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Чинність цього договору та факт його укладення не заперечується сторонами.

Станом на час звернення із позовом до суду у зв`язку із неповерненням коштів згідно договору позики позивачем визначено заборгованість відповідачів перед ним в розмірі в розмірі 462295,21 грн, що складається із суми основного боргу - 426806 грн та 5% річних від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, включаючи день оплати (згідно п.9 договору позики) - 35489,21 грн.

Сума заборгованості в частині 5% річних від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення розрахована позивачем за формулою: сума боргу 426806,00 грн помножена на кількість днів прострочення - 607, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 10 березня 2021 року до 06 листопада 2023 року (426806 *5 * 607: 365: 100) = 35489,21 грн.

Договором про розподіл боргових зобов`язань від 08 серпня 2023 року, укладеним у с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Коряковою Н.О. та зареєстровано в реєстрі за № 512, ОСОБА_1 після розірвання шлюбу між сторонами бере на себе всі боргові зобов`язання, які виникли під час перебування їх у шлюбі і оформлені на нього, та які не закриті на момент розірвання шлюбу, а також підтверджує, що боргові зобов`язання бралися виключно на потреби особистої підприємницької діяльності ОСОБА_1 .

Згідно копії рішення Хорольського районного суду від 12 грудня 2023 року, яке набрало чинності 12 січня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 17 жовтня 2014 року відділом ДРАЦС Шевченківського РУЮ у м. Києві, актовий запис № 1608, розірвано.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2023 року у справі № 495/5081/20 (провадження № 61-7703св23) зазначено, що: «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)».

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 та 2 статі 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно частини 6 та 7 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи матеріали справи колегія суддів вважає доведеним факт укладення договору позики та отримання відповідачем коштів.

Проаналізувавши копії скріншотів банківських переказів та роздруківку повідомлень з месенджеру «Вайбер» колегія суддів приходить до висновку, що вони не є належними та допустимими доказами сплати коштів в рахунок погашення заборгованості.

Так, банківські перекази не містять даних щодо призначення платежів, їх оплата здійснювалася хаотично на різні суми.

Крім того, з переписки між позивачем та відповідачем вбачається, що з моменту укладення договору позики, між ними виникали й інші грошові взаємо зобов`язання. При цьому встановити, що кошти перераховувалися саме на погашення заборгованості за договором позики, з переписки неможливо.

Вказане також підтверджується платіжними інструкціями щодо перерахування ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 коштів. (а.с. 117, 118)

Жодних інших доказів на підтвердження факту повернення ОСОБА_1 коштів в рахунок виконання договору позику, відповідачем не надано.

За вказаних обставин, враховуючи недоведеність факту виконання ОСОБА_1 своїх грошових зобов`язань, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав для задоволення позову.

Разом з тим, посилання в апеляційній скарзі на договір про розподіл боргових зобов`язань, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відповідно до якого після розірвання шлюбу всі боргові зобов`язання, що виникли в період шлюбу і оформлені на ОСОБА_1 , і які не закриті на момент розірвання шлюбу, у повному обсязі покладаються на ОСОБА_1 не свідчать про помилковість висновків суду, щодо задоволення позовних вимог до останнього. Тоді як, ОСОБА_3 рішення суду не оскаржувала.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кулішова Володимира Петровича залишити без задоволення.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 02 вересня 2024 року

Головуючий суддя О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук