ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/30234/23

Провадження № 22-ц/4820/715/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року (суддя Карплюк О.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки(пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі судового наказу Хмельницького міськрайонного суду від 02.09.2020 року.

У зв`язку з невиконанням вищевказаного рішення суду в частині сплати аліментів вона звернулася до державної виконавчої служби із виконавчим листом.

За даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Красилівського ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області ЦМУ МЮ №17812 від 27.10.2023 року відповідачу з липня 2020 року по жовтень 2023 року нарахована заборгованість по аліментам в розмірі 72397,55 грн.

Несплата відповідачем аліментів тягне за собою відповідальність у вигляді неустойки, сума якої становить 381461,81 грн. Однак, враховуючи те, що сума пені не може перевищувати 100% заборгованості по аліментам, позивач просила суд стягнути з відповідача 72397,55 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на сина.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року позов задоволено, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 21 липня 2020 року по 31 жовтня 2023 року в сумі 72397,55 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач допустив прострочення сплати аліментів на утримання сина, сума неустойки за період з липня 2020 року по вересень 2023 року буде складати 381461,81 грн., що значно перевищує 100 % заборгованості зі сплати аліментів 72397,55 грн., застосувавши статтю 196 СК України у новій редакції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що вина апелянта в утворенні заборгованості по сплаті аліментів на підставі судового наказу Хмельницького міськрайонного суду від 02.09.2020 року відсутня. Про зазначений судовий наказ він дізнався лише в листопаді 2023 року після складення працівниками патрульної поліції відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.126 КУпАП. Судом прийнято рішення про стягнення пені по аліментам за період з липня 2020 року по вересень 2023 року, проте не надано оцінку тим обставинам, що ОСОБА_1 пред`явила до виконання судовий наказ від 02.09.2020 лише 15.08.2022. А ОСОБА_2 дізнався про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів лише в листопаді 2023 року. Також зазначає, що суд першої інстанції, встановивши вину ОСОБА_2 у наявності заборгованості зі сплати аліментів, зобов`язаний був застосувати абз.2 ч.1 ст.196 СК України та визначити розмір пені 14477,61 грн. (за мінусом накладеного на відповідача штрафу в розмірі 57919,94 грн. згідно постанови про накладення штрафу від 25.09.2023 року).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , вважає що судом першої інстанції встановлені усі обставини справи та надано їм обґрунтовану правову оцінку, а доводи апеляційної не заслуговують на увагу оскільки не відповідають дійсності, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання представник апелянта ОСОБА_2 адвокат Стешіна Т.М. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засіданні, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 02.09.2020 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано судовий наказ, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

ОСОБА_1 направила до примусового виконання судовий наказ від 02.09.2020 року 21 липня 2022 року. Виконавче провадження відкрито 16.08.2022 року.

Згідно довідки Красилівського відділу ДВС у Хмельницькому районі 27 жовтня 2023 року №17812, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з липня 2020 року по жовтень 2023 року становить - 72397,55 грн.

Постанови Головного державного виконавця Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаруліча М.В., від 25.09.2023 року, на підставі абз.1 ч.14 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» на ОСОБА_2 накладено штраф у розмірі 50% від суми заборгованості, що складає 57919,94 грн.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2024 року визнано неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу та скасовано постанову головного державного виконавця Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаруліча М.В. від 25.09.2023 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 50% від суми заборгованості по аліментам, а саме 57919,94 грн.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року в справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У справі, яка переглядається колегією суддів, судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 на підставі судового наказу виданого Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 02 вересня 2020 року має сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості від 03 березня 2023 року, складеного головним державним виконавцем Красилівського відділу ДВС Болюх А., випливає, що за період із липня 2020 року по жовтень 2023 року, станом на 01 листопада 2023 року ОСОБА_2 мав заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 72397,55 грн. (а. с. 13). Указаний розрахунок у встановленому законом порядку відповідач не оскаржував.

Таким чином, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи заборгованість зі сплати аліментів, правомірно виходив із презумпції вини боржника і того, що заявлена позивачем сума неустойки 72397,55 грн. не перевищує 100 % заборгованості зі сплати аліментів (72397,55 грн.).

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що судом першої інстанції не враховано відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання сина він дізнався тільки в листопаді 2023 року.

Апеляційний суд, перевіряючи такі доводи, витребував з Хмельницького відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області, виконавче провадження №63110646 з виконання судового наказу №686/18203/20 виданого Хмельницьким міськрайонним судом від 02.09.2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в сумі 210,20 грн.. Із даного виконавчого провадження вбачається, що ОСОБА_2 знав про судовий наказ про стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ще в жовтні 2020 року. Судовий наказ №686/18203/20 виданий 02.09.2020 року про стягнення судового збору в сумі 210,20 грн. ОСОБА_2 виконано. Заборгованість за виконавчим документом стягнута в повному обсязі (постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.11.2020 року).З огляду на зазначене, платником аліментів не доведено відсутність його вини в несплаті аліментів.

Щодо доводів апеляційної скарги, про незастосування судом першої інстанції, при визначенні розміру пені частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», то як вбачається із матеріалів справи ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 лютого 2024 року визнано неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу та скасовано постанову головного державного виконавця Красилівського відділу державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гаруліча М.В. від 25.09.2023 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 в розмірі 50% від суми заборгованості по аліментам, а саме 57919,94 грн. (скасована постанова головного державного виконавця від 25.09.2023 року про накладення штрафу на ОСОБА_2 ), таким чином підстав для зменшення неустойки на підставі ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а значною мірою зводяться до трактування норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, на власний розсуд.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк