К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 вересня 2024 року місто Київ

справа № 754/1815/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/825/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сенс Банк", подану представником Пересуньком Сергієм Сергійовичем, на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Грегуль О.В. від 28 червня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року АТ "Сенс Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 20 травня 2013 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 013МІ1.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 756/5161/18 задоволено позов АТ "Альфа Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості перед АТ "Альфа Банк" за кредитним договором № 013МІ1 від 20 травня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: заборгованість 358 792 грн 73 коп., з яких 261 056 грн 25 коп. заборгованість за кредитом, 59 111 грн 42 коп. заборгованість за відсотками, 10 527 грн 87 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 15 224 грн 75 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 5 233 грн 59 коп. інфляційні втрати за кредитом, 638 грн 85 коп. інфляційні втрати за відсотками та 2 690 грн 95 коп. судового збору.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язань за договором в сумі 183 922 грн 08 коп.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року у задоволенні позову АТ "Сенс Банк" відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 756/5161/18 у погашення достроково кредитної заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, вартість якого перевищує вартість кредитної заборгованості про яку йдеться у даному позові та з якої позивач визначав три проценти річних та втрату від інфляції. Будь-яких конкретних правових доказів, які б свідчили, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від серпня 2022 року не виконується з вини саме ОСОБА_1 суду не надано. Наведене свідчить про безпідставність позовних вимог.

У поданій апеляційній скарзі представник АТ "Сенс Банк" - Пересунько С.С., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Скаржник зазначає, що у рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 756/5161/18 встановлено розмір заборгованості відповідача, яка не повернута. Наявність судового акта про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не містить сум часткового погашення боргу з 2014 року. Сам розрахунок здійснено невірно, після 24 лютого 2022 року банк взагалі не має права нараховувати проценти та інфляційні втрати на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 20 травня 2013 року між ПАТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", яке в подальшому змінило назву на АТ "Сенс Банк", та ОСОБА_2 (в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3 ) було укладено кредитний договір № 013МІ1, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 283 000 грн зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладення договору фіксованої процентної ставки за кредитом в розмірі 18,49 % річних, а починаючи з четвертого року від дати укладення цього договору - плаваючої процентної ставки за кредитом, загальний розмір якої на кожний річний період встановлюватиметься в порядку, визначеному п. 2.8 цього договору.

В забезпечення належного виконання умов кредитного договору № 013МІ1, 20 травня 2013 року між ПАТ "Укрсоцбанк" та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 013МІ1-ЗАСТ, відповідно до умов якого останній передав банку в іпотеку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

У квітня 2018 року через неналежне виконання боржниками зобов`язань за кредитним договором ПАТ "Укрсоцбанк" звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 756/5161/18 задоволено позов АТ "Альфа Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості перед АТ "Альфа Банк" за кредитним договором № 013МІ1 від 20 травня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 013МІ1-ЗАСТ від 20 травня 2013 року, а саме квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку в рівних частках належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

У вказаному рішенні суд встановив, що згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_4 за договором кредиту станом на 19 квітня 2018 року наявний борг в сумі 358 792 грн 73 коп., з яких 261 056 грн 25 коп. заборгованість за кредитом, 59 111 грн 42 коп. заборгованість за відсотками, 10 527 грн 87 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 15 224 грн. 75 коп. пеня за несвоєчасне повернення відсотків, 5 233 грн 59 коп. інфляційні втрати за кредитом, 7 638 грн 85 коп. інфляційні втрати за відсотками.

У зв`язку із неповним виконанням умов кредитного договору, АТ "Сенс Банк" у цій справі просило стягнути з ОСОБА_1 три проценти річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за період з листопада 2019 року по 2 листопада 2022 року в розмірі 32 029 грн 54 коп. та інфляційні витрати за вказаний період в розмірі 151 892 грн 54 коп.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правовими наслідками порушення зобов`язання за положенням статті 611 ЦК України є серед іншого відшкодування збитків.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 8.35. постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц.

У пункті 8.22. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та пункті 6.19. постанови від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних доказів щодо виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 756/5161/18, яким в рахунок погашення боргу за кредитним договором № 013МІ1 звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 .

Суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування

кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19), до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Від наведених висновків Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що період за який позивач просив стягнути три проценти річних та інфляційні втрати, становив з листопада 2019 року по 2 листопада 2022 року, при цьому рішення суду про звернення стягнення ухвалено лише у серпні 2022 року, тобто, як мінімум по день набрання рішення законної сили суд повинен був стягнути відповідні грошові кошти на підставі частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки борг повернутий не був.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Оскільки воєнний стан в Україні введено з 24 лютого 2022 року, то періодом нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат є 3 листопада 2019 року - 23 лютого 2022 року.

При цьому базою нарахування сум є заборгованість за тілом кредиту та нарахованим процента, які зазначені у рішенні Оболонського районного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі № 756/5161/18, а саме: 320 167 грн 67 коп. (261 056,25+59111,42). Штрафи, інфляційні втрати та три проценти річних не є складовою боргу з якої в даному випадку розраховуються суми, передбачені статтею 625 ЦК України.

Заперечення відповідача про неврахування сплачених коштів на погашення кредитної заборгованості є необґрунтованими та спростовуються як розрахунком заборгованості так і рішенням суду від 10 серпня 2022 року у справі № 756/5161/18, яке набрало законної сили.

Отже, з відповідача на користь позивача на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за період з 3 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 рокупідлягають стягненню три проценти річних в розмірі 11 026 грн 05 коп. та інфляційні втрати в розмірі 60 070 грн 79 коп., а всього 71 096 грн 84 коп.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову АТ "Сенс Банк".

Відповідно до частин 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони

пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, з ОСОБА_1 на користь АТ "Сенс Банк" підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 2 666 грн 41 коп. (позов задоволено на 38,66%).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Сенс Банк", подану представником ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов акціонерного товариства "Сенс Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь акціонерного товариства "Сенс Банк" (; місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100) три проценти річних та інфляційні втрати за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 3 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року в сумі 71 096 грн 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) на користь акціонерного товариства "Сенс Банк" (; місто Київ, вулиця Велика Васильківська, 100) судовий збір в розмірі 2 666 грн 41 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: