Справа № 548/933/24
Провадження №2/548/355/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03.09.2024 року м. Хорол
Хорольський районний суд Полтавської області в складі :
головуючого судді - Коновод О. В.
за участю : секретаря судового засідання - Манжос Т.С.
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області про визнання права власності на нерухоме майно
Позиція позивачки та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі.
Позивачка звернулася до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом.
На обґрунтування позову зазначила, що вона ОСОБА_3 , разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_4 , у 2009 році придбали будинок в АДРЕСА_1 .
З часу придбання будинку, зазначеного вище, тобто з 18.09.2009 року позивачка постійно безперервно проживає у будинку, продовжує відкрито та безперервно володіти ним повністю і по даний час.
Позивачка постійно, добросовісно, безперервно, відкрито володіє усим будинком повністю, користуєтьсяся ним, доглядає за ним, зберігала та зберігає його, охороняє, проводить капітальні та поточні ремонти, несе матеріальні витрати на обслуговування будинку, ремонт, підтримує його у придатному для користування стані. Сплачує комунальні послуги.
У зв`язку з тим, що, будинок належить позивачці не повністю, вона навіть не може оформити на своє ім`я документи у Полтаваенергозбут та інших комунальних організаціях, вони до цього часу залишаються на покійному чоловікові, ОСОБА_4 .
Дочка чоловіка, ОСОБА_4 , від першого шлюбу, після його смерті також в нотаріальній конторі написала заяву про прийняття спадини після батька, але після того жодного разу не приїзджала до м.Хорол. Свідоцтво на спадкове майно не отримала.
На сьогоднішній день позивачка бажає повністю розпоряджатися даним будинком, але правовстановлюючих документів на спірного будинку у неї не має. Позивачка дізналася, що іншої можливості набути право власності на спірного будинку, окрім звернення до суду не має.
Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом .
Вище викладене підтверджується наступними письмовими доказами:копією; паспорта та ІПН ОСОБА_3 ;копією свідоцтва про право власності;копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копією свідоцтва про право на спадщину за законом;копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;копію свідоцтва про право на спадину за законом на земельної ділянки;копією технічного паспорту на будинок;копією витягу з реєстру будівельної діяльності;копією листів домової книги;копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ;копією акта депутата міської ради;копією довідки ТОВ «ПОЛТАВАГАЗЗБУТ»;копію акта звірки Полтава ЕНЕРГОЗБУТ;копією звіту про незалежну оцінку.
22.04.2024 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження.
В судове засідання позивачка не з"явилася, але в позовній заяві прохала суд провести розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача у підготовче судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, протягом строку, встановленого судом, подали до суду відзив на позовну заяву, в якому просять розглянути справу у відсутність їх представників та проти задоволення позову не заперечують.
Відповідачка ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, відзив, або пояснення на позов не надала.
Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не надав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд, до початку розгляду справи по суті, визнав можливим її заочний розгляд, на підставі наявних у ній доказів.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Позивачка, ОСОБА_3 , разом зі своїм чоловіком, ОСОБА_4 , у 2009 році придбали будинок в АДРЕСА_1 .
З часу придбання будинку, зазначеного вище, тобто з 18.09.2009 року позивачка постійно безперервно проживає у будинку, продовжує відкрито та безперервно володіти ним повністю і по даний час.
Позивачка постійно, добросовісно, безперервно, відкрито володіє усим будинком повністю, користуєтьсяся ним, доглядає за ним, зберігала та зберігає його, охороняє, проводить капітальні та поточні ремонти, несе матеріальні витрати на обслуговування будинку, ремонт, підтримує його у придатному для користування стані. Сплачує комунальні послуги.
У зв`язку з тим, що, будинок належить позивачці не повністю, вона навіть не може оформити на своє ім`я документи у Полтаваенергозбут та інших комунальних організаціях, вони до цього часу залишаються на покійному чоловікові, ОСОБА_4 .
Дочка чоловіка, ОСОБА_4 , від першого шлюбу, після його смерті також в нотаріальній конторі написала заяву про прийняття спадини після батька, але після того жодного разу не приїзджала до м.Хорол. Свідоцтво на спадкове майно не отримала.
На сьогоднішній день позивачка бажає повністю розпоряджатися даним будинком, але правовстановлюючих документів на спірного будинку у неї не має. Позивачка дізналася, що іншої можливості набути право власності на спірного будинку, окрім звернення до суду не має.
Вище викладене підтверджується наступними письмовими доказами:копією; паспорта та ІПН ОСОБА_3 ;копією свідоцтва про право власності;копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копією свідоцтва про право на спадщину за законом;копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності;копію свідоцтва про право на спадину за законом на земельної ділянки;копією технічного паспорту на будинок;копією витягу з реєстру будівельної діяльності;копією листів домової книги;копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ;копією акта депутата міської ради;копією довідки ТОВ «ПОЛТАВАГАЗЗБУТ»;копію акта звірки Полтава ЕНЕРГОЗБУТ;копією звіту про незалежну оцінку.
Норми права, застосовані судом.
Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхтонеможебути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України).
Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Згідно з пунктами 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом.
Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свободта практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.
При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.
Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам.

Таким чином,під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру,за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.15,16,328,392 ЦК України, ст.ст.1-18,76-81,141,209-241,259,263-265,268,280-283, 354,355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання : АДРЕСА_2 ), Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( код ЄРДПОУ: 22528612, адреса знаходження : вул. 1 Травня,4 м. Хорол Лубенського району Полтавської області) про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 право власності на будинку АДРЕСА_1 , що в цілому складається з житлового будинку А-1 загальною площею 76,9 м.кв., житловою площею 36,7 м.кв.; погріба - Ж; вбиральні - Д; гаража - К; огорожі № 1; воріт № 2 за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 03 вересня 2024 року.

Суддя: О.В. Коновод