ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6605/24 Справа № 213/880/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/880/24 за позовом ОСОБА_1 доВиконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, третя особаІнгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття арешту з нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Попова В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, третя особа Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 і вона є спадкоємцем його майна. За життя державним виконавцем на підставі рішення суду на майно спадкодавця було накладено арешт, який знято не було. Даний арешт порушує її (позивача) права на розпорядження спадковим майном.

Просила суд зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було накладено на підставі постанови державного виконавця відділу ДВС в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу серії АА №096483 від 23 листопада 2006 року, тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №4123641, зареєстроване 28 листопада 2006 року о 10:42:03 реєстратором: П`ята криворізька державна нотаріальна контора, об`єктом обтяження є квартира за адресою: АДРЕСА_1 ; та який було накладено 18 січня 2010 року реєстратором в особі ДФДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (зареєстроване обтяження №9426797 про арешт нерухомого майна) на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження АА №784813 від 18 січня 2010 року Інгулецького відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції, згідно якого об`єктом обтяження є квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Мірошниченко Марина Володимирівна до Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, третя особа Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття арешту з нерухомого майна відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції не взято до уваги, що позивач, як спадкоємець, позбавлена можливості реалізувати своє право власності на успадковане майно.

Вважає, що нею вірно визначено суб`єктний склад сторін, оскільки стягувачем за виконавчим провадженням, в межах якого накладені обтяження, є ОСОБА_3 (мати позивача), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , особа на користь якої стягувались аліменти є позивач ОСОБА_1 .

Зазначаючи відповідачем у позові територіальну громаду, сторона позивача не виключала можливість, що відповідним органом місцевого самоврядування можуть бути здійснені процесуальні дії спрямовані на набуття територіальною громадою прав та обов`язків померлої особи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження.

26 січня 1999 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі 12-19 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 -19.03.1995 року народження, сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини його доходу починаючи з 19.01.1999 року (а.с.44).

23 листопада 2006 року при примусовому виконанні виконавчого листа від 26 січня 1999 року у справі 12-19 державною виконавчою службою в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та заборону здійснення відчуження будь-якого майна, що підтверджується постановою серії АА №767210.

18 січня 2010 року при примусовому виконанні виконавчого листа від 26 січня 1999 року у справі 12-19 Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції накладено арешт та заборону відчуження на все майно, що належить ОСОБА_2 , що підтверджується постановою серії АА №784813

08 серпня 2020 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та набула прізвище « ОСОБА_8 ».

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її батька ОСОБА_2 , оскільки накладено арешт на все майно останнього, що підтверджується постановою державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В. від 06 листопада 2023 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 лютого 2024 року: «тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження №9426797, зареєстрований 18 січня 2010 року за №9426797 реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АА 784813, 18 січня 2010 року Інгулецький відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, об`єкт обтяження: квартира АДРЕСА_3 ; власник: ОСОБА_2 ; обтяжувач (заявник): Інгулецький відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції».

Як видно із інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 24 липня 2014 року: «тип обтяження: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження №4123641, зареєстрований 28 листопада 2006 року за №4123641 реєстратором: П`ята Криворізька державна нотаріальна контора; підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, постанова АА №096483, 23 листопада 2006 року Державна виконавча служба в Інгулецькому району міста Кривого Рогу, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно; власник: ОСОБА_2 ; обтяжувач (заявник): П`ята Криворізька державна нотаріальна контора».

Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 16 лютого 2024 року на запит позивача повідомив, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ) не можливо встановити в рамках якого виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржниката оголошення заборони на його відчуження. Рекомендовано для вирішення питання звернутись до суду (а.с.11).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позов про зняття арешту з нерухомого майна пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки стягувачем за виконавчим провадженням є ОСОБА_3 , і це є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з таким висновком суду в частині мотивів, з яких суд відмовив у задоволенні даного позову з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження №14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (є різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження №12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження №11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі №554/5912/19-ц (провадження №61-12594 св 21), від 08 грудня 2022 року у справі №331/1383/20 (провадження №61-7109 св 22).

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою державного нотаріуса Широківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Горбаченко О.В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 .

В даній постанові зазначено, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкове майно, на яке заявник має намір оформити свої спадкові права складається з квартири розташованої в АДРЕСА_1 . Вчинити нотаріальну дію неможливо, оскільки, на підставі постанови про арешт майна боржника АА №096483, виданої 23 листопада 2006 року, державною виконавчою службою в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу було накладено арешт на все майно, яке належало ОСОБА_2 (а.с.7).

Разом з тим, постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби в Інгулецькому районі м.Кривого Рогу АА № 096483 при примусовому виконанні виконавчого листа №12-19 від 23.11.2006 року, виданого 26.01.1999 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 1962 року народження, який мешкає у квартирі АДРЕСА_4 (а.с.39).

Крім того, постановою державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції АА №784843 при примусовому виконанні виконавчого листа №12-19 від 18.01.2010 року, виданого 26.01.1999 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.48).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна, від 10.02.2021 року ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2022 року придбав квартиру АДРЕСА_5 (а.с.8).

Щодо іншого майна на яке було накладено арешт в 2006 та в 2010 році при примусовому виконанні виконавчого листа №12-19 від 26.11.2006 року, виданого 26.01.1999 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, який позивач просить зняти, відсутня інформація щодо відмови приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця про арешт боржника АА № 096483 від 23.11.2006 року, на яку посилався державний нотаріус, накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 , 1962 року народження, який мешкає у квартирі АДРЕСА_4 (а.с.39).

Між тим ОСОБА_2 , відповідно до копії свідоцтва про смерть, народився у 1970 році.

Щодо зняття арешту, який було накладено 18 січня 2010 року реєстратором в особі ДФДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (зареєстроване обтяження №9426797 про арешт нерухомого майна) на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження АА №784813 від 18 січня 2010 року Інгулецького відділу ДВС Криворізького міського управління юстиції, згідно якого об`єктом обтяження є квартира за адресою: АДРЕСА_2 що належить ОСОБА_2 (а.с.12, 48), то позивач з приводу спадкування даного нерухомого майна до нотаріуса не зверталась.

Крім того, позивач не надала доказів чи існує і яка доля виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №12-19 від 18.01.2010 року, виданого 26.01.1999 року Інгулецьким районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 не доведено наявність підстав для зняття арешту з усього нерухомого майна, яке належало спадкодавцю ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між тим, доводи апеляційної скарги щодо мотивів, з яких судом було відмовлено у задоволенні позову є слушними, оскільки посилаючись на те, що позов пред`явлено не до тієї особи, зокрема не до стягувача за виконавчим документом, в ході виконання якого було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 , маючи на увазі колишню дружину спадкодавця - ОСОБА_3 (мати позивача), на користь якої з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти, суд не з`ясував, чи жива остання і чи є інші зацікавлені у виконанні рішення суду особи.

Як вбачається з доданої позивачем до апеляційної скарги копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 , стягувач за виконавчим документом і сторона виконавчого провадження, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Між тим, як зазначено вище 26 січня 1999 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі 12-19 видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/3 частини його доходу починаючи з 19.01.1999 року (а.с.44).

Тобто аліменти було стягнуто на користь ОСОБА_3 на утримання двох дітей: доньки - ОСОБА_4 (позивач по справі) та сина ОСОБА_9 .

Дана особа ( ОСОБА_9 ), є зацікавленою у результатах виконавчого провадження, а також є спадкоємцем боржника, не була залучена позивачем до участі у справі в якості позивача.

Таким чином, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції фактично вірно відмовив у задоволенні позову, але помилився в об`єкті зазначеного в рішенні мотиву відмови, що є підставою для часткового задоволення скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду має бути залишено без змін.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок суду, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову виклавши в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв