Провадження № 2/679/77/2024
Справа № 679/1425/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Дмітрієвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нетішин в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок вчиненої відповідачем ОСОБА_2 21.04.2021 ДТП, за що його постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області № 679/623/23 від 04.08.2023 було визнано винним. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів як з власника та водія автомобіля на її користь 202231,70 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та витрати на правову допомогу. В обґрунтування визначення завданої матеріальної шкоди вказано, що загальна матеріальна шкода внаслідок пошкодження автомобіля склала 341255,70 грн., при цьому страхова компанія виплатила позивачці 130 000 грн., а пошкоджений автомобіль в подальшому було продано за 56000 грн., інфляційні збитки склали 43476 грн., а також позивачка сплатила за автотоварознавче дослідження 3500 грн. Оскільки позивачка тривалий час з 21.04.2021 була без автомобіля, порушився її звичайний спосіб життя, вона вимушена була докладати зусиль для захисту своїх прав, тому понесла моральні страждання та просить стягнути на її користь моральну шкоду, яку оцінила у 50 000 грн.

Ухвалою суду від 04.12.2023 відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання, яке ухвалою суду від 12.04.2024 було закрито, а справу призначено до розгляду.

28.12.2023 від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Григор*єва Р.І. надійшов відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, вказав, що позивачкою помилково було визначено у якості відповідача ОСОБА_3 як власника автомобіля, з вини водія якого відбулася ДТП, оскільки немає відповідних законних виключних підстав для того, щоб він ніс цивільну відповідальність.

Представник вважає помилковим визначення завданої матеріальної шкоди в сумі 202231,70 грн., оскільки звіт, яким користувалася сторона позивача, складений з суттєвими порушеннями та не відповідає реальній вартості завданої автомобілю шкоди. У подальшому представником відповідача разом з клопотанням про долучення доказів надано і розрахунок завданої шкоди, з якого вбачається, що на даний час розмір шкоди складає 101834,93 грн., який складається з 351660 грн. (вартість автомобіля до ДТП) 119 825,07 грн. (вартість пошкодженого автомобілю після ДТП) 130 000 грн. (виплата страховика).

Щодо стягнення інфляційних витрат представник також заперечував, оскільки відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, настає з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення майнової шкоди та застосування цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Визначену позивачкою суму на відшкодування моральної шкоду представник вважав явно завищеної та необґрунтованою.

12.04.2024 від позивачки надійшли додаткові письмові пояснення, у яких позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги.

В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні, пояснила, що ДТП за участю належного їй автомобіля сталася з вини ОСОБА_2 , а автомобіль, яким останній керував, належить ОСОБА_3 , тому вважає, що вірно визначилася з колом співвідповідачів, а також з розміром завданої шкоди. Підтримала також свої вимоги зі стягнення моральної шкоди з відповідачів, оскільки дійсно тривалий час була без автомобілю, порушився її звичайний спосіб життя, вона вимушена була докладати зусиль для захисту своїх прав, морально переживала, хвилювалася.

Представник позивачки адвокат Захарчук О.Л. в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, пояснив, що ДТП за участю належного позивачці автомобіля сталася з вини ОСОБА_2 , а автомобіль, яким останній керував, належить ОСОБА_3 , тому вважає, що вони повинні нести солідарну цивільну відповідальність за завдану внаслідок ДТП шкоду. Вказане також обґрунтовував тим, що за його відомостями у ОСОБА_2 немає стабільного доходу, а тому солідарне стягнення додатково захистить права позивачки. Вважає, що сторона позивача правильно визначилася з розміром завданої матеріальної шкоди, оскільки загальна матеріальна шкода внаслідок пошкодження автомобіля склала 341255,70 грн., при цьому страхова компанія виплатила позивачці 130 000 грн., а пошкоджений автомобіль в подальшому було продано за 56000 грн., а також позивачка сплатила за автотоварознавче дослідження 3500 грн. Вимоги щодо відшкодування інфляційних витрат залишив на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з*явився, в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи в його відсутність та про заперечення проти задоволення позовних вимог, оскільки він не є винуватцем ДТП, а сам розмір шкоди значно завищений.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність за участі його представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Григор*єв Р.І. в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав, що позивачкою помилково було визначено у якості співвідповідача ОСОБА_3 як власника автомобіля, з вини водія якого відбулася ДТП, оскільки немає відповідних законних виключних підстав для того, щоб він ніс цивільну відповідальність у даному випадку. Представник вважав помилковим визначення завданої матеріальної шкоди в сумі 202231,70 грн., оскільки звіт, яким користувалася сторона позивача, складений з суттєвими порушеннями та не відповідає реальній вартості завданої автомобілю шкоди. Зокрема, тому сторона відповідача і не визнає витрати на його проведення. У той же час згідно зі звітом страхової компанії, з яким сторона позивача погодилася, розмір завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди складає 101834,93 грн. (351660 грн. (вартість автомобіля до ДТП) 119 825,07 грн. (вартість пошкодженого автомобілю після ДТП) 130 000 грн. (виплата страховика), яку сторона відповідача визнає. Щодо стягнення інфляційних витрат представник також заперечував, оскільки відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, настає з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення майнової шкоди та застосування цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання. Визначену позивачкою суму на відшкодування моральної шкоду представник вважав явно завищеної та необґрунтованою.

Заслухавши сторони, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Так, за вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що 21 квітня 2021 року о 18:30 в м. Нетішин Хмельницької області по вул. Шевченка, водій ОСОБА_2 , керував транспортним засобом Skoda Rapid, д.н.з НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , при виїзді з другорядної дороги вул. Шевченка на головну - просп Незалежності, поблизу будинку № 31, не надав переваги у русі автомобілю марки Audi, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який належить позивачці, та який рухався по головній дорозі, в результаті чого відбулося зіткнення. Під час ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. При цьому ОСОБА_2 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Вказане підтверджено постановою від 30.01.2023, якою було закрито кримінальне провадження № 0000287 від 20.05.2021 по факту порушення Правил дорожнього руху, за відсутності в діянні водіїв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.59-62), постановою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04.08.2023, якою ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за вищенаведених обставин (а.с.63-69), та яка постановою Хмельницького апеляційного суду від 08.09.2023 залишена без змін (а.с.68-69).

Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» (приватне) згідно з полісом АР 9272272 від 16.11.2020 року (а.с.120).

Ринкова вартість автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно зі звітом №61-D/88/2 від 18.05.2021 становить 351660 грн. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно зі звітом №61-D/88/2 від 18.05.2021 становить 790376,26 грн. Вартість автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані згідно зі звітом №84-R/88/1 від 18.05.2021 становить 119825,07 грн. Страховою компанією визначено розмір страхового відшкодування 231834,93 грн. ( 351660 - 119825,07). 16.07.2021 належна сума страхового відшкодування згідно з полісом у розмірі 130 000 грн. була перерахована позивачці.

Пошкоджений автомобіль в подальшому було продано за 56000 грн. (а.с.70).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Суд звертає увагу, що сторона позивача не заперечувала вищенаведені звіти, в судовому засіданні з ними також погодилася.

За загальним правилом про відшкодування шкоди, яке міститься в частині першій статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частиною першою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною третьою статті 1187 ЦК України, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Згідно з частиною четвертою статті 1187 ЦК України, якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК).

При цьому, необхідно розрізняти випадки цивільно-правової відповідальності особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, зокрема: 1) за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, та 2) інші випадки.

Відповідні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Так, зокрема, у пункті 5 цієї постанови вказано, що «цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). В інших випадках шкода відшкодовується на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК, особою, яка її завдала (наприклад, коли пасажир, відчиняючи двері автомобіля, що не рухався, спричинив тілесні ушкодження особі, яка проходила поруч)».

У пункті 10 постанови роз`яснено, що «особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі статті 1166 ЦК».

З наведеного слідує, що за шкоду, завдану майну, яке використовується в діяльності як джерело підвищеної небезпеки, зокрема, внаслідок його пошкодження, винна особа несе відповідальність на загальних підставах, передбачених статтею 1166 ЦК України.

У пункті 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, в редакції, чинній на момент ДТП, вказано, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс.

Пунктом 2.2 цих Правил передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

За водіння транспортним засобом без вказаних документів передбачено адміністративну відповідальність.

З матеріалів справи встановлено, що відповідача ОСОБА_2 , який на законних підставах керував автомобілем, визнано винним за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а отже, підстав для висновку про те, що відповідач неправомірно заволодів транспортним засобом або керував ним без необхідних для цього документів, немає.

Таким чином, вимога позивача, звернена до відповідача ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження з вини відповідача автомобіля позивачки, є законною та обґрунтованою. У той же час у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_3 слід відмовити.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1194 ЦПК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п. 22.1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.36.1 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з п.36.2 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

Згідно з п.30.1, п.30.2 Закону транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вже вказано вище, страховою компанією визначено розмір страхового відшкодування 231834,93 грн. (351660 грн. (ринкова вартість автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_2 , згідно зі звітом №61-D/88/2 від 18.05.2021) - 119825,07 грн. (вартість автомобіля Audi Q7, д.н.з. НОМЕР_2 , у пошкодженому стані згідно зі звітом №84-R/88/1 від 18.05.2021), оскільки вартість відновлювального ремонту автомобілю значно перевищувала його ринкову вартість. Та 16.07.2021 належна сума страхового відшкодування згідно з полісом у розмірі 130 000 грн. була перерахована позивачці. Таким чином, сума матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь позивачки складає 101834,93 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 43476 грн. втрат від інфляції суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Між сторонами немає договірних зобов*язань, як немає і рішення суду про стягнення з відповідача певної суми на користь позивачки, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Витрати на автотоварознавче дослідження від 13.05.2021 в розмірі 3500 грн. також не підлягають відшкодуванню, оскільки в основу рішення суду покладені саме звіти страхової компанії, з якими погодилася і сторона позивача у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає, що безперечно пошкодження автомобіля у ДТП та заподіяння внаслідок такої шкоди майну (транспортному засобу) особи заподіює та у даному випадку заподіяли позивачу і моральну шкоду. Вина ж водія транспортного засобу у заподіянні шкоди, протиправність його діяння та причинний зв`язок між діянням та шкодою встановлено та доведено доказами, про які йшлося вище.

Таку шкоду у даному випадку слід вважати що полягає у душевних переживаннях з приводу самого пошкодження майна позивача; неможливість його використання за призначенням протягом тривалого часу; зміну життєвого ритму у зв`язку з цим; а також необхідності вживати додаткових заходів для його відновлення чи заміни, тощо.

Так, факт пошкодження автомобіля внаслідок ДТП однозначно спричиняє по-перше переживання через пошкодження майна (транспортного засобу); дискомфорт, незручності, зміну життєвих планів через неможливість володіння та використання транспортного засобу у власних потребах, необхідності докладати додаткових зусиль для вирішення щоденних проблем без автомобіля; необхідність вживати заходів для його відновлення чи заміни, тощо.

Враховуючи вказане, тривалість та глибину згаданих душевних страждань позивача як власника пошкодженого автомобіля, а також засади розумності та справедливості суд вважає, що 10000 грн. є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених життєвих зв`язків позивачки та задовольняє позовні вимоги в цій частині частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 49, 196-198, 200, 206, п.4 ч.1 ст.255, ст.ст. 258-261 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 101834,93 грн. та 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 111834,93 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Томілін