Справа № 2018/2-374/11
УХВАЛА

"21" серпня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

за участю секретаря Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місцеперебування: АДРЕСА_1 ), зацікавлені особи: Державна прикордонна служба України (місцезнаходження: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 26), ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» (, місцезнаходження за адресою: м. Харків, пров. Театральний, 4), Державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевченко М.Г. (місцезнаходження за адресою: м. Харків, вул. Студентська, 5/4, 5 поверх), про скасування тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України, -

в с т а н о в и в :

27.06.2024 на адресу суду надійшла вказана заява, в якій заявник просить скасувати тимчасові обмеження у праві виїзду за кордон заявника, встановлені ухвалою Київського районного суду м. Харкова по справі №2018/2-374/1, та встановлені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2011 по справі №6-354-11-13.

В обґрунтування підстав посилається на наступне.

Заявник, на теперішній час проходить військову службу у лавах ЗСУ та під час відпустки у 2023 році він з метою зустрічі з сім`єю та проходження курсу лікування мав намір виїхати за межі України. Однак, 28.12.2023 заявнику було відмовлено у перетині державного кордону у зв`язку з наявністю у базі даних відомостей щодо ухвали Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2011, якою його обмежено у праві виїзду за межі України на підставі подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Шевченка М.Г. Зазначає, що в провадження Київського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2011 стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» - 359058, 41 грн. Про вказане рішення йому нічого не було відомо. Одночасно, ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2011 його було обмежено права виїзду за межі України. Водночас, відповідно до Єдиного реєстру боржників МЮ України, станом на 22.06.2024 та 13.07.2024, будь-які записи про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 відсутні. Вважає, що вищевказані обмеження порушують його права на вільне пересування, спілкування із сім`єю та проходження лікування.

27.06.2024 вказана заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зуб Г.А.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2024 заяву залишено без руху.

15.07.2024 до суду надійшла заява про усунення недоліків та уточнена заява про скасування тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

19.08.2024 до суду надійшов відзив з Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому зазначено, що Перевіркою даних АСВП «Пошук ВД/ВП встановлено, що на виконанні перебувало ВП № 28776935 з примусового виконання виконавчого листа № 2018/2-374/11, виданого 17.08.2011 Київським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості на загальну суму 359058, 41 грн., за яким боржником є ОСОБА_1 19.09.2011 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника, та заборони на його відчуження. 04.10.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону україни «Про виконавче провадження». Оскільки виконавче провадження № 28776935 відкрито до запровадження Єдиного реєстру боржників та набранням чинності Положення про АСВП, та Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2018, відомості про боржника не внесено до Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про відкриття ВП.

Заявник в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про проведення судового засідання без його участі, заяву підтримав, та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Державна прикордонна служба України, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представник заінтересованої особи - Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні перебувало ВП № 28776935 з примусового виконання виконавчого листа № 2018/2-374/11, виданого 17.08.2011 Київським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованості на загальну суму 359058, 41 грн., за яким боржником є ОСОБА_1

19.09.2011 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника, та заборони на його відчуження.

04.10.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону україни «Про виконавче провадження». Строк повторного пред`явлення 04.10.2017.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2011 (№ 2018/6-354/11), тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 до виконання зобов`язань покладених на нього рішенням Київського районного суду м. Харкова від 25.02.2011 за № 2018/2-374/11.

29.12.2023 ОСОБА_1 було відмовлено у перетині державного кордону України.

При цьому, відповідно до Єдиного реєстру боржників МЮ України, станом на 22.06.2024 та 13.07.2024, записи щодо боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 відсутні.

ОСОБА_1 на теперішній час проходить військову службу у лавах ЗСУ та скасування тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України йому необхідно для проходження курсу лікування та зустріччю з сім`єю.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) нині діючим Цивільним процесуальним кодексом України передбачені у Розділі VІ, норма статті 441 якого регулює тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України.

Так, відповідно до положень статті 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Відповідно достатті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п.18 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» . Статтею 6 зазначеного закону встановлені підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Так, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, зокрема, коли громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі Гочев проти Болгарії Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою Напияло проти Хорватії (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (рішення Європейського Суду за справою Луордо проти Італії (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-ІХ), рішення Європейського Суду за справою Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою Рінер проти Болгарії , § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (вказане вище рішення Європейського Суду за справою Рінер проти Болгарії , §124 і вказане вище рішення Європейського Суду Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии , §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою Сіссаніс проти Румунії ), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60).

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

За таких обставин, зважаючи на те, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є спеціальною нормою, що застосовується на стадії виконання судових рішень, яка на даний час завершена, відповідно до відомостей ВП спец розділ Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Таким чином, накладене ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2011 (№ 2018/6-354/11) по справі № 2018/2-374/11 тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України на даний час суд вважає надмірним заходом обмеження його прав, тому воно підлягає скасуванню.

При цьому заява ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Так, в прохальній частині заяви ОСОБА_1 просить скасувати тимчасові обмеження у праві виїзду за кордон, встановлені ухвалою Київського районного суду м. Харкова по справі №2018/2-374/1, та встановлені ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2011 по справі № 6-354-11-13.

Разом з цим, матеріали справи містять лише ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2011 (№ 2018/6-354/11) по справі № 2018/2-374/11 про встановлення обмеження для виїзду за межі України, а ухвали Київського районного суду м. Харкова №2018/2-374/1 про обмеження для виїзду за межі України, на яку посилається заявник, матеріали справи не містять.

Таким чином, суд вважає вимоги заявника в цій частині необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Державна прикордонна служба України, ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та кредит», Державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевченко М.Г., про скасування тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України задовольнити частково.

Скасувати тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.11.2011 за № 2018/6-354/11, по справі № 2018/2-374/11.

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-дений строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали складено 21.08.2024.

Суддя Г.А. ЗУБ