У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 760/10712/23

провадження № 61-9168ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа - боржник ОСОБА_2 , та

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив:

- визнати неправомірними три рішення в.о. начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чубари Л. В., прийняті нею у формі трьох постанов про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28 квітня 2023 року за № № 36023/30.19-29, 36028/30.19-29, №35631/30.19-29;

- визнати неправомірними три рішення державних виконавців Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чернецької О. А., Яременко А. С. та Красій І. І. , прийняті ними у формі повідомлень про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02 травня 2023 року за № № 36054/30.19-29, 35798/30.19-29, від 03 травня 2023 року №36025/30.19-29;

- скасувати три рішення в.о. начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чубари Л. В., прийняті нею у формі трьох постанов про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28 квітня 2023 року за № № 36023/30.19-29, 36028/30.19-29, 35631/30.19-29;

- скасувати три рішення державних виконавців Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чернецької О. А., Яременко А. С. та Красій І.І . , прийняті ними у формі повідомлень про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 02 травня 2023 року за

№ № 36054/30.19-29, № 35798/30.19-29, від 03 травня 2023 року

№ 36025/30.19-29;

- зобов`язати уповноважених осіб Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрити виконавчі провадження за трьома пред`явленими до виконання виконавчими листами Київського апеляційного суду від 07 липня 2022 року № 759/4616/19.

28 червня 2023 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 на рішення Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа - ОСОБА_2 , задоволено частково.

Визнано неправомірною та скасовано постанову в.о. начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чубари Л. В. про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28 квітня 2023 року

№ 36023/30.19-29 та про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження 171599792.

Визнано неправомірною та скасовано постанову в.о. начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чубари Л. В. про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28 квітня 2023 року

№ 36028/30.19-29 та про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження 71599628.

Визнано неправомірною та скасовано постанову в.о. начальника Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чубари Л. В. про перевірку матеріалів виконавчого провадження від 28 квітня 2023 року

№ 35631/30.19-29 та про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження 71600114.

Визнано неправомірним та скасовано повідомлення державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чернецької О. А. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 вересня 2022 року № 759/4616/19, від 02 травня 2023 року вих. № 36054/30.19-29.

Визнано неправомірним та скасовано повідомлення державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яременко А. С. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 вересня 2022 року № 759/4616/19, від 02 травня 2023 року вих. № 35798/30.19-29.

Визнано неправомірним та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у

м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Красій І. І. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 13 вересня 2022 року № 759/4616/19,

від 03 травня 2023 року вих. № 36025/30.19-29.

В іншій частині вимог скарги відмовлено.

16 травня 2024 року постановою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишено без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 червня 2023 року залишено без змін.

Стягнуто з Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

26 червня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду

від 16 травня 2024 року, в якій просить її змінити в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнути на його користь 12 000,00 грн.

Необхідно відмовити в відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною третьою, восьмою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження

№ 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі

№ 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргуна підтвердження факту понесення ним витрат на правничу допомогу долучено копію договору про надання адвокатських послуг

від 27 липня 2022 року № 1; копію додатку № 1 до договору від 27 липня

2022 року № 1; детальний опис адвокатських послуг та розрахунок судових витрат на правову допомогу; копію акта прийому-передачі послуг від 04 квітня 2024 року № 3.

Апеляційний суд виснував, що ОСОБА_1 надано належні та допустимі докази на підтвердження факту понесення під час розгляду справи судом апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу, при цьому, про стягнення витрат ним було зроблено заяву до закінчення судових дебатів, шляхом зазначення про це у відзиві на апеляційну скаргу.

Оскільки апеляційну скаргу Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишено без задоволення, тобто рішення ухвалене на користь ОСОБА_1 , яким під час розгляду справи апеляційним судом понесено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12 000,00 грн, що підтверджується належними, допустимими та достовірними доказами, вважав, що вимога ОСОБА_1 про стягнення цих витрат із заявника за апеляційною скаргою є обґрунтованою.

Зважаючи на доведеність факту понесення ОСОБА_1 у справі витрат за надану йому правничу допомогу, проаналізувавши надані суду апеляційної інстанції докази на підтвердження заявленого розміру судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів апеляційного суду вважала правильним часткове стягнення з Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь ОСОБА_1 6 000,00 грн на професійну правничу допомогу з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат.

Згідно зі статті 15 ЦПК України представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Частинами 1-3 статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі N755/9215/15-ц).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано в частині шостій статті 137 ЦПК України.

Апеляційний суд, враховуючи конкретні обставини справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази та доводи сторін, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, правильно вважав, що справедливим і співмірним є стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 367/4910/17-ц (провадження № 61-11695св19) зазначено, що беручи до уваги надані позивачем до місцевого суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним судом було враховано такі обставини, як складність цієї справи; тривалість участі представників позивача під час розгляду справи в суді першої інстанції; час, об`єктивно необхідний для підготовки позовної заяви, інших процесуальних документів, поданих до суду першої інстанції. Отже, апеляційний суд правильно визначив розмір витрат на оплату правничої допомоги, заявлений до стягнення, який є співмірним із складністю справи та обсягом фактично виконаних робіт (наданих послуг). З урахуванням того, що наданими до суду документами підтверджено обґрунтованість, необхідний фактичний обсяг та співмірність витрат на правничу допомогу позивачем в справі, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду про наявність підстав для компенсації таких витрат на користь позивача за рахунок відповідача.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі

№ 755/9215/15-ц вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, в рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній

розмір - обґрунтованим.

Висновки суду апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, відповідають вищенаведеним висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норм права в подібних правовідносинах.

Отже, доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до незгоди з установленими судом обставинами і оцінкою доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

За встановлених обставин висновки Київського апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, від 02 грудня 2020 року в справі № 317/1209/19, від 22 січня 2021 року в справі № 925/1137/19,

від 03 лютого 2021 року в справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року в справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19, на які в касаційній скарзі посилається заявник.

Отже, оскаржуване судове рішення в частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, є законним та обґрунтованим, постановлене із додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 16 травня 2024 року в справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення Фортечного відділу державної виконавчої служби у

м. Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа - боржник ОСОБА_2 ,.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В .В. Пророк