Справа № 527/2365/24
провадження № 2-з/527/24/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Павлійчук А.В.,

при секретарі судового засідання Козинко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій вказав, що ним подано позовну заяву про стягнення грошових коштів.

В своїй заяві про забезпечення позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його син ОСОБА_3 , 1992 року народження, під час військової служби в Збройних Силах України та захисту Батьківщини від повномасштабного вторгнення російської федерації, загинув. У грудні 2023 року він отримав частину грошової компенсації як батько загиблого захисника України та вирішив придбати нерухоме майно, а саме житло із розташованою у ньому станцією технічного обслуговування автомобілів (далі за текстом «СТО») для проживання там сімей двох інших його синів з можливістю їм там займатися власною справою.

На початку січня 2024 року він домовився з відповідачем ОСОБА_2 про відчуження йому відповідачем належного йому СТО з житловим будинком розташованого у АДРЕСА_1 .

Продавець (відповідач у справі) особисто наполіг на передачі йому авансової плати за майбутній продаж СТО у сумі 1 мільйон гривень. Для виконання попередньої домовленості про купівлю СТО, знаючи тривалий час відповідача як односельця, 10 січня 2024 року, він передав відповідачу, як аванс за майбутній договір купівлі-продажу нерухомого майна, кошти у розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень, що було підтверджено продавцем (відповідачем у справі) ОСОБА_2 відповідною розпискою про отримання ним грошових коштів у вказаній сумі. Відповідач повідомив, що особисто виготовить всі необхідні для нотаріального посвідчення майбутнього договору купівлі-продажу СТО документи та повідомить про час і місце укладення вказаного договору. Цього ж дня відповідач передав йому ключі від всього нерухомого майна та допустив позивача і його родину до користування вказаним нерухомим майном.

20 лютого 2024 року ОСОБА_2 знову просив передати йому кошти у сумі 208 000 гривень для, буцімто, нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, «на всі нотаріальні послуги» і цього ж дня він передав відповідачу зазначену суму коштів, а ОСОБА_2 склав відповідну розписку про отримання цих коштів.

Таким чином вказаним нерухомим майном позивач користувався з 10 січня 2024 року по 14 березня 2024 року. В цей час відповідач почав наполягати на сплату йому окремо грошових кошів за користування майном, а саме: сплату його якихось податкових зобов`язань у сумі 2000 грн., та за використану електроенергію в сумі 5 000 грн., хоча по лічильнику електроенергії сума за її використання була в межах 2 000 грн, а ніяк не 5 000 грн.. Так 1 лютого 2024 року він додатково сплатив відповідачу 7 000 грн., 1 березня 7 000 грн., 1 квітня 7 000 грн.

Проте, через деякий час, у квітні 2024 року, відповідач почав наполягати на передачі йому решти суми за купівлю СТО - 900 000 грн., ще до будь-якого нотаріального оформлення правочину, повідомивши позивача, що всі необхідні документи він вже виготовив і кошти йому потрібні вже зараз, порушуючи цим їх попередню домовленість про сплату решти коштів за купівлю СТО лише у нотаріуса під час підписання договору купівлі-продажу.

З метою укладення згаданого правочину він прибув до нотаріуса ОСОБА_4 яка роз`яснила, що кошти необхідно сплачувати після укладення договору купівлі-продажу, і пояснила, що продавець повинен надати весь пакет документів на нерухоме майно нотаріусу для проведення відповідних перевірок майна та осіб сторін договору, перевірки можливості вчинення правочину, виготовлення відповідних документів нотаріусом. Лише після цього можливо буде укласти вказаний правочин щодо відчуження нерухомого майна. Однак відповідач до нотаріуса не прибув, передати документи нотаріусу відмовився, з чого ОСОБА_4 зробила висновок про або відсутністю необхідних документів у продавця, або про наявність якогось боргу з його сторони, шо унеможливить укладення договору купівлі-продажу майна. Оцінивши всі факти щодо вже переданих відповідачеві більш ніж значних сум коштів як авансової сплати за купівлю СТО, передачі йому ж більше 200 000 грн. для нотаріального оформлення до виконання нотаріусом будь-яких дій, факт отримання відповідачем коштів за електроенергію у значно більшому розмірі, факти наполягання відповідачем сплати його податкових зобов`язань, факт наполягання відповідачем сплати 900 000 грн. до будь яких нотаріальних дій, позивач прийшов до висновку, що відповідач намагається ошукати його, виманити кошти і відмовитись укладати договір купівлі-продажу нерухомого майна, спричинивши позивачу значні матеріальні збитки.

Таким чином відповідач своїми діями унеможливив укладення описаного вище договору купівлі-продажу нерухомого майна.

На наполягання позивача повернути внесені ОСОБА_2 грошові кошти аванс у сумі 1 208 000 гривень переданий останньому особисто, які перебувають у відповідача без достатньої правової підстави, відповідач безпідставно набуті кошти повернути відмовився. На особисті прохання позивача та телефонні дзвінки з вимогою повернення кошти не реагував, до цього часу кошти не повернуті, його правомірні вимоги залишені відповідачем без задоволення. Крім зазначених вимог, позивачем неодноразово приймались міри вирішення справи у позасудовому порядку, для чого телефонував відповідачу, звертався до компетентних органів, проте вимоги були залишені без уваги. Аванс за передбачену купівлю СТО відповідач не повернув. Тому позивач вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

За наявною у позивача інформацією, відповідачу на праві приватної власності належить як рухоме так і нерухоме майно. Зокрема згідно отриманої інформації з державного реєстру речових прав, відповідачу належить нерухоме майно розташоване по АДРЕСА_1 , однак його вартість невідома, оскільки для її встановлення необхідно провести незалежну оцінку майна. Такий захід може вчинити лише власник цього майна. Інформації про наявність у власності у відповідача іншого майна відсутня і у позивача є об`єктивні складнощі в отриманні такої інформації.

В резолютивній частині даної заяви, позивач прохає суд накласти арешт на все наявне у відповідача майно без конкретизації самого майна, оскільки у позивача як у фізичної особи немає доступу до конфіденційної інформації про належне відповідачу майно, у зв`язку з цим не має змоги конкретизувати свої вимоги щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на конкретне майно.

Проте вартість наявного у відповідача майна є нижчою ніж його борг перед позивачем, наявні оголошення у мережі «інтернет», закрема сайт оголошень «OLX», містить лише три посилання на продаж нерухомого майна у с. В. Кринки Кременчуцького району, вартість яких значно нижча ніж сплачені ним відповідачу кошти як авансовий платіж за купівлю вказаного вище майна. При цьому відповідач приймає заходи для приховування свого майна на яке може бути звернуто стягнення. Отже у випадку відсутності заходів забезпечення позову, відповідач матиме змогу приховати своє майно, або у будь-який спосіб відчужити його.

Враховуючи вищевикладені обставини та приймаючи до уваги , що сума авансового платежу сплачена ним відповідачу в 1 208 000 грн., що безпідставно набута відповідачем і перебуває у нього, складає вкрай значну суму коштів, беручи до уваги, що відповідач всіляко уникає виконання обов`язку з повернення безпідставно набутого майна та не бажає добровільно повертати позивачу вказану суму грошових коштів, а виконання можливого рішення суду може бути ускладнене, або взагалі, у випадку відчуження свого майна відповідачем, буде неможливим, а тому прохав вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , а також на кошти, що йому належать або підлягають передачі чи сплаті ним, і є в нього або в інших осіб.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяву про забезпечення позову суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи роз`яснення викладені в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із заяви представника вбачається, що видом забезпечення позову є накладення арешту на земельні ділянки, об`єкт будівництва, будівля електростанції дизельної МТФ № 3 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Згідно частини 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Водночас, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України, законів України "Про Вищу раду юстиції", "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо недопущення зловживань правом на оскарження" від 16.06.2011 року №5-рп/2011 зазначено, що регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише позивача, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв домірності (пропорційності).

З поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що наведене позивачем обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне рухоме та нерухоме майно відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , а також на кошти, що йому належать, є справедливим, розумним та співмірним заходом забезпечення позову.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на все належне рухоме та нерухоме майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , а також на кошти, що належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвалу може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Глобинський районний суд Полтавської області.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Суддя А. В. Павлійчук