печерський районний суд міста києва
пр. № 2-5989/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 37 060, 00 грн, суму інфляційних нарахувань у розмірі 9 939, 11 грн, 3 % річних у розмірі 2 494, 02 грн, судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000, 00 грн.

В обґрунтування вказано, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо оплати послуг по утриманню машиномісць №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , у зв`язку з цим станом на 01 квітня 2024 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 37 060, 00 грн, стягнення якої разом з штрафними санкціями є предметом даного позову.

У своєму відзиві представник відповідача позов не визнав, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказав, що на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наведені норми права та судова практика щодо оплати заборгованості по житлово-комунальним послугам не є застосовними у спірних правовідносинах. З договорів не вбачається, що позивач є організацією, яка надає послуги з обслуговування будинку чи управління ним. Окрім того, послуги, які надає позивач не є житлово-комунальними. У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач надав відповідачеві послуги у більшому обсязі, ніж це передбачено договорами. У позовній заяві позивач зазначає, що у певний період часу почав витрачати на надання послуг відповідачеві більше коштів, ніж це було передбачено договором, тому скерував йому додаткові угоди, які просив підписати з метою збільшення плати, відповідно до договорів, але позивач не довів обставини, на які він посилається тими доказами, якими такі обставини мають бути підтверджені. Надані документи не містять відомостей про витрати позивача, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач направив відповідачеві проєкти додаткових угод. Позивач не довів факт направлення відповідачеві додаткових угод до договорів, якими передбачалося збільшення вартості послуг за цими договорами. Із спірних розрахунків вбачається, що відповідач оплачував послуги за договорами у тому обсязі, який визначений сторонами цими договорами та додатковими угодами, які були підписані, а тому посилання позивача на ту обставину, що у відповідача виникла заборгованість, не відповідає дійсності. Розрахунки заборгованості є єдиними доказами, які надані на підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем, проте такі докази є недопустимими, оскільки скріплені факсимільним відбитком підпису. З наданих позивачем доказів не можна встановити, за які саме комунальні послуги відповідач повинен сплачувати та у якому розмірі, з чого складається заборгованість, нарахована позивачем, яким чином та за яким тарифом була нарахована, чи враховувалися проведені відповідачем оплати. Також представник відповідача просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимоги у частині стягнення заборгованості, нарахованої за період до 15 квітня 2021 року. Окрім цього, позивачем не надано розрахунку втрат від інфляції та 3 % річних по нарахуванням за житлово-комунальні послуги за кожен місяць.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

15 квітня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 16 квітня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

16 квітня 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 47/.

16 квітня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у судове засідання /а. с. 48-49/.

27 серпня 2024 року за допомогою Електронного суду представник позивача надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягав на задоволенні позовних вимог.

03 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позов.

У судове засідання представник позивача не з`явився, враховуючи подану 27 серпня 2024 року заяву.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову і просив відмовити у повному обсязі, у тому числі застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Суд, заслухавши заперечення представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 є власником машиномісць №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 /а. с. 25, 32-33/.

06 вересня 2007 року ОСОБА_2 і ТОВ «Позняки-Автосервіс» уклали договір № 6-9-21Б/СТ13 про надання послуг по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території - місце АДРЕСА_2 /а. с. 26-27, 28/.

Відповідно до п. 1.2. Договору Виконавець забезпечує обслуговування Стоянки і прилягаючої території, збереження транспортних засобів Власника на Стоянці, а Власник оплачує послуги Виконавця по обслуговуванню Стоянки і бере участь витратах по її утриманню.

У відповідності до умов п. 2.1. Договору Виконавець зобов`язався забезпечити умови обслуговування стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилягаючої території в належному технічному і санітарному стані та інші послуги.

Власник зобов`язався своєчасно сплачувати Виконавцю вартість послуг та свою частку у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки згідно умов даного Договору (п. 2.2.3 Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору Власник оплачує надані Виконавцем послуги в сумі, що відповідає частці Власника у витратах по утриманню й обслуговуванню Стоянки.

Згідно з п. 4.4. Договору на момент підписання даного Договору, сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 165, 00 грн без ПДВ.

Додатковою угодою № 1 до Договору №6-9-21Б/СТ13 від 06 вересня 2007 року сторони погодили з 01 травня 2010 року змінити пункт 4.4. та викласти його у наступній редакції: «Сума однієї частки (одного місця) Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 200 грн без ПДВ».

Додатковою угодою № 2 до Договору №6-9-21Б/СТ13 від 06 вересня 2007 року сторони погодили внести зміни в пункт 4.4. та викласти його в наступній редакції: «З 01 травня 2013 року сума однієї частки Власника у витратах по утриманню і обслуговуванню стоянки на місяць складає 225, 00 грн без ПДВ».

12 жовтня 2016 року ОСОБА_2 і ТОВ «Позняки-Автосервіс» уклали договір № 12-10-56Б/СТ13 про надання послуг, предметом якого є надання Виконавцем послуг по утриманню будівлі і споруд, зокрема машиномісця № НОМЕР_2 в секції «Б» підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_3 , послуг по забезпеченню пропускного режиму (зокрема, з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу, та здійснення функцій управління, а Власник зобов`язався виконувати умови Договору належним чином та оплачувати послуги в порядку та на умовах, визначених цим Договором /а. с. 34-35, 36/.

Відповідно до умов п. 2.1. Договору Виконавець зобов`язався забезпечити умови експлуатації стоянки, охорону, цілодобовий пропускний та внутрішній режим, здійснювати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилягаючої території в належному технічному і санітарному стані та інші послуги.

Власник зобов`язався своєчасно сплачувати Виконавцю платежі, передбачені цим Договором (п. 2.2.4 Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п. 4.2. Договору сторони Домовились про застосування авансової системи оплати послуг. Платежі по авансовій системі вносяться за один місяць.

Після закінчення періоду, за який оплачено послуги, Власник оплачує послуги за наступний період (один місяць) відповідно до вартості послуг, яка діятиме на дату настання строку платежу(п. 4.3. Договору).

Послуги оплачуються Власником готівкою через реєстратори розрахункових операцій (за наявності) або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 4.5. Договору).

Відповідно до п. 4.7. Договорів розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) на дату укладення Договору становить 340, 00 грн.

Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період, з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машиномісць / паркомісць, що становить 264 місця.

З 2016 діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 340 грн щомісячно за одне машиномісце.

З 01 квітня 2017 року діяв тариф у розмірі 380, 00 грн щомісячно.

З 01 вересня 2021 року діяв тариф у розмірі 580 грн.

З 01 грудня 2022 року діє тариф у розмірі 750, 00 грн за обслуговування одного машиномісця щомісячно.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Відповідно до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ст.ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу.

Зміст договору, відповідно до частини першої ст. 628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені, індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У відповідності до наданого представником позивача розрахунку щодо нарахувань за машиномісцем № НОМЕР_1 , у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за період з січня 2016 року по березень 2024 року включно у розмірі 24 965, 00 грн, сума інфляційних втрат - 7 612, 40 грн, три відсотки річних - 1 909, 37 грн, а загальна сума дорівнює 34 486, 77 грн /а. с. 40-41/.

За наданим представником позивача розрахунку щодо нарахувань за машиномісцем № НОМЕР_2 , у відповідача виникла заборгованість за період з жовтня 2016 року по березень 2024 року включно у розмірі 12 095, 00 грн, сума інфляційних втрат - 2 326, 71 грн, три відсотки річних - 584, 65 грн, а загальна сума дорівнює 15 006, 36 грн /а. с. 42-43/.

Наведені доводи сторони відповідача не спростовують обставин, на які посилається представник позивача як на підставу позову, оскільки відповідач за ці ж періоди з 2016 по 2024 роки щодо кожного з машиномісць частково оплачував вартість наданих позивачем послуг, до складу яких входить частка у оплаті за водопостачання, електроенергію, телефон, касове обслуговування, охорону, прибирання стоянки і прилеглої території, загальногосподарські витрати, заробітну плату обслуговуючого персоналу, обов`язкові відрахування, збори, платежі і податки, передбачені чинним законодавством, як це і передбачено укладеними з позивачем договорами про надання послуг, визнаючи законність його вимоги про оплату за надані йому послуги.

Виходячи з цього, суд не застосовує наслідки пропуску строку позовної давності.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн, поніс витрати на правову допомогу - 5 000, 00 грн, які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-22, 256-267, 322, 360, 627-629, 525, 526, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Позняки-Автосервіс» (, вул. Анни Ахматової, буд. 3, м. Київ, 02068) заборгованість у розмірі 37 060, 00 грн, суму інфляційних нарахувань - 9 939, 11 грн, суму трьох відсотків річних - 2 494, 02 грн, судовий збір - 3 028, 00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000, 00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2024 року.

Суддя І. В. Литвинова