Справа №: 398/2057/24
провадження №: 2-о/398/148/24
РІШЕННЯ

Іменем України

"05" вересня 2024 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Стручкової Л.І.,

з участі секретаря судового засідання Дудченко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеною вище заявою в обґрунтування якої вказує на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . В свідоцтві про його народження відомості про батька були записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за вказівкою матері. Від його народження і до 2006 року ОСОБА_3 проживав з його матір`ю ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У 2006 році батьки припинили сімейні відносини і ОСОБА_3 почав проживати окремо від них. Проте після цієї події ОСОБА_3 не припинив свої батьківськи відносини з заявником утримуючи його та виховуючи, як свого рідного сина. Через таке відношення, заявник завжди вважав і вважає ОСОБА_3 своїм рідним батьком. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Посилаючись на викладене та положення ст.ст. 128, 130, 135 СК України, просить встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, та внести відповідні зміни до актового запису № 20 про народження.

Ухвалою суду від 22.04.2024 року, провадження по зазначеній справі відкрито та справу призначено до судового розгляду(а.с.14).

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Посилаючись на обставини викладені в заяві просив її задовольнити. Додатково суду пояснив, що на момент коли його батьки познайомилися, у мами була донька ОСОБА_5 . Продовж трьох років батьки жили однією сім`єю без реєстрації шлюбу, виховували ОСОБА_5 і його разом. ОСОБА_3 завжди виконував батьківські обов`язки щодо нього, визнавав своє батьківство, брав участь в його вихованні та навчанні, матеріально утримував, опікувався ним та спілкувався з ним як батько. Навіть після того, як почав проживати окремо. Він його єдина кровна дитина. До ОСОБА_6 також ставився як до рідної доньки. Батько був військовослужбовцем, ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув при виконанні бойового завдання. Він дуже важко переживає його втрату і хоче, щоб зв`язок з ним був оформлений юридично. Заявник в сьогоднішнє судове засідання подав заяву про закінчення розгляду справи у його відсутність, на задоволенні заяви наполягає (а.с.45).

Заінтересована особа ОСОБА_2 , в сьогоднішнє судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Вважає заяву ОСОБА_1 такою, що підлягає задоволенню. В минулому судовому засіданні суду пояснила, що є матір`ю ОСОБА_3 . В 2002 році її син ОСОБА_7 познайомився з ОСОБА_4 та почали жити однією сім`єю. Чого не зареєстрували шлюб вона не знає. На той час у ОСОБА_8 вже була донька ОСОБА_5 . В 2004 році у них народився спільний син ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_10 було приблизно 3 роки, ОСОБА_11 і ОСОБА_7 розійшлися. ОСОБА_9 зостався проживати з матір`ю, але ОСОБА_7 продовжував виховувати його та матеріально утримувати. Зв`язки між ними не були розірвані, ОСОБА_11 з дітьми навідували її і продовжували спілкуватися з ОСОБА_7 , який приймав активну участь у житті дітей. 30.09.2022 року ОСОБА_7 одружився, але ОСОБА_9 його єдина дитина. Вона особисто завжди вважала Олега рідним онуком вони підтримують родинні відносини і зараз (а.с.44).

Вислухавши пояснення заявника та заінтересованої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що: «хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою. Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)», п. 98, п. 99, ЄСПЛ 2012) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, п. 22, ЄСПЛ).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст.ст.293, 315 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , матір`ю якого є ОСОБА_4 , батьком записаний ОСОБА_12 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження виконавчим комітетом Димитрівської селищної ради міста Олександрії Кіровоградської області 02.08.2004 року зроблено відповідний запис № 20. Вказане підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Відомості про батька, ОСОБА_12 , в актовому записі №20 від 02.08.2004 року записані відповідно до частини 1 ст.135 СК України, що підтверджується відповідним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №4 (а.с.5).

На час народження ОСОБА_1 його мати ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі не перебувала.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.2).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у віці 43 роки, що підтверджується світлокопією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 (а.с.3).

В судовому засіданні заявник стверджує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є його батьком та від самого його народження виконував щодо нього батьківські обов`язки.

Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Загальні правила визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано нормами ст. 125 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини (п. 1) або за рішенням суду (п. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (ст. 130 СК України).

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (с. 2 ст. 128 СК України).

Водночас тлумачення ч. 2 ст. 128 та ст. 130 СК України дає підстави вважати, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Схожий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2020 у справі № 643/9245/18.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.05.2023 у справі № 592/4443/17 зазначено, що: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України).

Отже, доказами визнання батьківства (походження дитини від батька) можуть бути листи, заяви, анкети, фото-, відеозапис, інші документи, зокрема ДНК-тест, а також показання свідків, пояснення самих учасників справи, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, а також висновок експертизи. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері, так і після народження дитини, підтверджено ж лише після її народження.

На підтвердження батьківства ОСОБА_3 стосовно ОСОБА_1 , останній надав суду окрім вищезазначених доказів, фотознімки (а.с.6-10, 41,42) на яких зображені ОСОБА_13 з ОСОБА_14 , ОСОБА_3 з новонародженим ОСОБА_15 на руках, та ОСОБА_2 на порозі пологового будинку в день виписки з пологового відділення. Фотознімки з родинних свят, на яких серед інших зображені ці ж самі особи, що вочевидь зроблені у різний час (зображено різні пори року та різні роки, на що вказує зображення заявника та його сестри ОСОБА_5 , які зображені зростаючими в дитинстві, досягнувшими повнолітнього віку).

Крім того, ОСОБА_4 , допитана в судовому засіданні в якості свідка повідомила, що наприкінці 2001 року вона познайомилася з ОСОБА_3 . В серпні 2002 року її доньці ОСОБА_5 виповнилося 2 рочки. На той час, вони з ОСОБА_3 вже проживали однією сім`єю без реєстрацію шлюбу. В липні 2004 року у них народився ОСОБА_9 . ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_10 та завжди визнавав своє батьківство. Через існування спору щодо ім`я дитини, оскільки ОСОБА_3 хотів назвати сина « ОСОБА_16 », вона самостійно звернулася до органів ДРАЦСу та зареєструвала народження дитини. Дала йому ім`я ОСОБА_9 , прізвище зазначили її « ОСОБА_17 », а батьком дитини записали з її слів « ОСОБА_18 ». Приблизно в 2007 році вони з ОСОБА_3 розійшлися та почали мешкати окремо, син залишився проживати з нею. Декілька років відносини між нею і ОСОБА_7 були напружені, проте останній допомагав їй матеріально утримувати сина, приїздив до нього в гості, спілкувався з ним. Коли ОСОБА_9 трохи підріс, ОСОБА_3 почав брати його з собою на роботу, у вільний від навчання час, на декілька днів. Між батьком і сином склалися добрі взаємовідносини, ОСОБА_3 приймав активну участь у вихованні сина, передавав йому знання своєї професії, привчав до роботи. Смерть батька стала для ОСОБА_10 великою трагедією та непоправною втратою.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що є сестрою ОСОБА_3 . Заявник ОСОБА_20 є її племінником. Пам`ятає, як брат ОСОБА_7 на початку 2002 року привів ОСОБА_21 знайомити з родиною. ОСОБА_22 одразу прийняли в родину, і ОСОБА_5 прийняли, як свою. В 2004 році у ОСОБА_23 з ОСОБА_7 народився син ОСОБА_9 , а у неї ОСОБА_24 . Так склалося, що ОСОБА_24 невдовзі помер тож усю свою любов і увагу вона подарувала племінничку. ОСОБА_25 усі дуже любили. Через деякий час ОСОБА_7 з ОСОБА_26 розбіглися, але ОСОБА_7 продовжував виховувати сина та спілкуватися з ним, утримувати та розважати. ОСОБА_7 завжди визнавав своє батьківство. ОСОБА_9 наш і ОСОБА_5 ми також сприймаємо як нашу.

Свідок ОСОБА_27 суду показала, що є племінницею ОСОБА_3 . ОСОБА_20 є сином ОСОБА_3 . Вони завжди були в гарних відносинах. ОСОБА_7 турбувався про ОСОБА_25 від самого народження, збирав до школи, матеріально утримував, виявляв саме батьківську увагу та турботу. Вона добре пам`ятає, коли ОСОБА_9 почав заїкатися, ОСОБА_7 дуже переживав та усіляко підтримував ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_9 занедбав навчання, ОСОБА_7 дуже переймався цим, спілкувався з сином на наставляв його, пояснював важливість освіти в житті людини.

Судом надано свідку для огляду фото таблиці, розміщені на а.с.9-10. Оглянувши фото свідок підтвердила, що на них зображені ОСОБА_3 та ОСОБА_13 під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та діти ОСОБА_5 з новонародженим ОСОБА_10 .

Також суду надано скріншоти особистого листування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також копії квитанцій щодо здійснення банківських переказів ОСОБА_3 грошових коштів сестрі заявника ОСОБА_5 (а.с.35-40).

Таким чином, оцінюючи всі докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що всі вони є належними, допустимими та достовірними, не містять суперечності між собою та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про батьківство ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 223, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, заінтересована особа: ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянина України.

Внести зміни до актового запису № 20 про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , складений 02 серпня 2004 року виконавчим комітетом Димитрівської селищної ради міста Олександрії Кіровоградської області, а саме:

- змінити запис про батька « ОСОБА_12 , громадянство: Україна» на « ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_9 , громадянство: Україна».

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 09.09.2024 року.

Суддя Л.І. Стручкова