ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 727/7618/23

провадження № 61-3505св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 листопада 2023 року у складі судді Бойко М. Є. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року у складі колегії суддів: Лисака І. Н., Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 20 700,00 дол. США.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 07 вересня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . В грудні 2019 року вона захворіла на онкологічне захворювання, на лікування якого необхідні були значні кошти, яких їх сім`я не мала.

У зв`язку з цим вона змушена була взяти кошти у борг, тому 12 грудня 2019 року на підставі договорів позики, укладених із ОСОБА_3 на 17 000 дол. США та ОСОБА_4 на 14 000 дол. США, отримала зазначені грошові кошти із зобов`язанням повернути їх не пізніше 31 грудня 2022 року.

Також 12 грудня 2019 року на підставі договору позики, укладеного з ОСОБА_5 , взяла у борг 10 400 дол. США, які зобов`язалася повернути не пізніше 30 червня 2023 року.

Після проходження лікування за кордоном її стосунки з відповідачем погіршилися і вони розірвали шлюб.

Грошові кошти, які отримувала в борг, вона самостійно повернула позикодавцям 08 грудня 2022 року та 10 травня 2023 року.

Посилаючись на те, що отримані за договорами позики кошти використані в інтересах сім`ї, а тому такі договори утворили зобов`язання повернути позику й для відповідача, просила вимоги задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем отримання нею у борг зазначених у позові грошових коштів та виникнення у відповідача також зобов`язання щодо їх повернення, з огляду на відсутність оригіналів відповідних документів.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 14 грудня 2023 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Виходячи з принципу співмірності та розумності судових витрат, суд першої інстанції стягнув із позивачки на користь відповідача документально підтверджені ним витрати на правову допомогу.

Короткий зміст постанови апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2023 року залишено без змін.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 грудня 2023 року скасовано, а заяву ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Апеляційний суд погодився з основним рішенням суду першої інстанції як таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування.

Виходячи з того, що відповідач пропустив строк на подання доказів понесених витрат, визначений в абзаці 2 частини восьмої статті 141 ЦПК України, апеляційний суд залишив заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення без розгляду на підставі абзацу 3 частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Додатковою постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

11 березня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Решетов В. В. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року в справі № 678/364/15-ц, від 30 жовтня 2019 року в справі № 753/15072/16, від 19 липня 2023 року в справі № 523/16981/20, від 02 червня 2022 року в справі № 522/26382/15, від 16 січня 2019 року в справі № 521/17654/15-ц та постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17, від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім того, зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга свідчить про те, що постанова апеляційного суду оскаржуються лише в частині вирішення вимог по суті, в частинізалишення без розгляду додаткового рішення не оскаржується, тому в касаційному порядку не переглядається.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішенні спору.

Помилково встановивши відсутність правовідносин позики між позивачкою та позикодавцями, суди не застосували до спірних правовідносин частину першу статті 544 ЦК України, частину четверту статті 65 СК України і прийняли незаконне рішення про відмову задоволенні позову про стягнення з відповідача частини суми позики, яку ОСОБА_1 одноосібно повернула позикодавцям.

Крім того, суди попередніх інстанцій самоусунулись від реальної! розгляду спору, відмовивши у задоволенні позову лише з тих міркувань, що позивачка не довела факт укладення договорів позики.

Доводи інших учасників справи

Представник ОСОБА_2 - адвокат Логінова М. Д. подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2024 року відкрито касаційне провадження у даній справі.

Витребувано з Шевченківського районного суду міста Чернівці цивільну справу № 727/7618/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

У травні 2024 року матеріали справи № 727/7618/23 надійшли до Верховного Суду.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2006 року, який розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2022 року

Згідно з копіями договорів позики від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримала у борг із терміном повернення до 31 грудня 2022 року від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 17 000 доларів США, від ОСОБА_4 - 14 000 доларів США, а також від ОСОБА_6 - 10 400 доларів США з терміном повернення до 30 червня 2023 року для оплати лікування.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 12 липня 2023 року ОСОБА_1 у період із 1 кварталу 2017 року до 2 кварталу 2020 року отримувала державну та соціальну матеріальну допомогу.

Згідно копій розрахунків Ізраїльського центру медичного туризму ОСОБА_1 сплачено за послуги з грудня 2019 року кошти на загальну суму 26 500 дол. США.

Крім того, 12 березня 2020 року між ТОВ «Медікс-рей Інтернешнл Груп» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання платних медичних та інших послуг.

Відповідно до виписки MoneyGram від 01 січня 2020 року до 31 грудня 2022 року ОСОБА_5 здійснювала перекази грошових коштів на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; за період із 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року ОСОБА_10 здійснила переказ грошових коштів на ім`я ОСОБА_11 .

Згідно з копіями розписок від 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 повернула ОСОБА_3 кошти у розмірі 17 000,00 дол. США та ОСОБА_4 у розмірі 14 000,00 дол. США, а 05 жовтня 2023 року - ОСОБА_5 у розмірі 10 400,00 дол. США.

Також установлено, що ОСОБА_2 отримав допомогу від ОСОБА_12 щодо контактів у лікарні Ізраїлю, замовляв авіаквитки, ніс витрати в Ізраїлі, згідно виписки АТ КБ «ПриватБанк», у період 12 грудня 2019 року до 10 лютого 2020 року.

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявника на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року в справі № 678/364/15-ц, від 30 жовтня 2019 року в справі № 753/15072/16, від 19 липня 2023 року в справі № 523/16981/20, від 02 червня 2022 року в справі № 522/26382/15, від 16 січня 2019 року в справі № 521/17654/15-ц та постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17, від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь частину грошових коштів, отриманих нею за договорами позики та витрачених на її лікування.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування та подання доказів за змістом статей 12, 81 ЦПК України покладається на сторону, яка посилається на такі обставини, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, яка переглядається, суди встановили відсутність оригіналів договорів позики та розписок, які, серед іншого, не були надані для огляду суду під час розгляду справи, а, заявивши клопотання про проведення судово-технічної експертизи оригіналів договорів позики для визначення відповідності дати в них даті їх підписання, сторона позивача заявила про їх втрату.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції апеляційної інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, правильно виходив із відсутності доказів на підтвердження обставин, на які вона посилалась як на підставу для задоволення позову, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у його задоволенні.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постанові, що зазначена заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цій справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскарженій частині - без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 09 листопада 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун