Провадження №2/760/8490/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року м. Київ

Солом?янський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Тесленко І. О.,

з участю секретаря судового засідання Бережної С. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Солом?янський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про захист прав споживача та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

у червні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Цибікова О.О., звернувся до Солом?янського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Солом?янський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про захист прав споживача та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07 серпня 2020 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Євгеном Володимировичем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № АСВП НОМЕР_2 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів в розмірі 27 903,38 грн. З метою отримання інформації та документів, які наявні в матеріалах виконавчого провадження, на адресу виконавчої служби представником позивача направлено адвокатський запит від 18 березня 2024 року за номером 1. В квітні 2024 року на його адресу надійшла відповідь вих. № 62406 від 01 квітня 2024 року, якою Солом?янський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надала копію постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 з ідентифікатором. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження № АСВП НОМЕР_2, виконавчим написом від 04 грудня 2017 року, позивач вважає виконавчий напис виданий приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А. А., зареєстрований в реєстрі за номером 13458 таким, що вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, у зв`язку з чим виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. В обгрунтування викладеного звернув увагу суду, що 22 березня 2011 року між АКЦІОНЕНРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №К2ХRRF80720002, оригінал договору або його копія, у позивача відсутні. Будь-яких доказів виконання умов кредитного договору № К2ХRRF80720002 його сторонами, як то доказів видачі кредиту позивачу чи його погашення позивачем матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_2 не містять. Вказане свідчить про відсутність доказів, які підтверджують як наявність заборгованості так і її безспірність, що в свою чергу свідчить про порушення Приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. норм ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Проте, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, відповідач не направляв на адресу позивача жодного повідомлення про порушення умов кредитного договору, а позивач відповідно не отримував та і не міг отримати такої вимоги, що давало б можливість боржнику усунути наявні порушення. Якщо боржника не було повідомлено про вимогу повернути заборгованість, це є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Як вбачається з виконавчого напису від 04 грудня 2017 року виданого приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А. А., зареєстрованого в реєстрі за номером 13458 останній вчинений на кредитному договорі, укладеному в простій письмовій формі, на підставі статей 87 - 91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Враховуючи викладене, під час вчинення виконавчого напису від 04 грудня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А. А., зареєстрованого в реєстрі за номером 13458 грубо порушено ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та застосовано норми, які на момент вчинення виконавчого напису не діяли та які не регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах укладених у простій письмовій формі, а тому виконавчий напис підлягає скасуванню. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2024 року справу розподілено судді Тесленко І.О.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання.

На виконання вимог Ухвали суду від 01 липня 2024 року представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в системі «Електронний суд» 11 липня 2024 року подав витребувані докази. Крім того, 29 липня 2024 року від відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в системі «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K2XRRF80720002, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 7876,00 грн. Грошові зобов`язання за кредитним договором позивач належним чином не виконував, порушив строки виконання зобов`язань по сплаті кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки, а тому, банк як кредитодавець набув право стягнути заборгованість в позасудовому порядку. 04 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим А. А. було вчинено виконавчий напис № 13458, яким запропоновано стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № K2XRRF80720002 від 22.03.2011 року у розмірі 27903,38 грн. Як вбачається з додатків до позовної заяви, жодних контррозрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком, платіжних документів на підтвердження повного або часткового виконання Позивачем зобов`язань за укладеним кредитним договором станом на день вчинення виконавчого напису не надається. Позивач належними доказами не спростовує, а ні факту заборгованості перед Банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, й відповідне вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Укладений між Банком та ОСОБА_1 кредитний договір не є розірваним, припиненим, не визнаний в судовому порядку недійсним, а отже, його дійсність презумується (ст. 204 ЦК України). Щодо посилання Позивача на пункт 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме щодо вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником, письмової вимоги про усунення порушень, та щодо того, що письмової вимоги від відповідача він не отримував, зазначив що відповідна вимога стосується саме договорів, укладених між іпотекодавцем та іпотекодержателем. В даному ж випадку договір іпотеки між сторонами не укладався, у зв`язку з чим відповідна норма не може бути застосована до даних правовідносин. 07 вересня 2017 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направив ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № K2XRRF80720002 від 22.03.2011 р., що підтверджується копією самої вимоги та доказами направлення з описом вкладення. Щодо стягнення судових витрат відповідач зазначає, що відповідно до п. 4 умов Додаткової угоди № 1 від 25.01.2024 до Договору про надання правової допомоги від 25.01.2024 р. оплата гонорару здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок адвоката трьома рівними частинами у строк до 30.04.2024 року. Проте, позивачем не подано жодного доказу оплати суми гонорару. Звертаємо увагу на те, що справа з вимогами визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не відноситься до справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним, судова практика за спорами про визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню достатня для застосування, а тому, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат витратив би значний час. Щодо строку позовної давності. Згідно частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на зазначене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вважає за необхідне звернутися до суду з клопотанням про застосування строку позовної давності, адже Позивач пропустив строки для звернення до суду з даним позовом через наступне. 04.12.2017 року було вчинено виконавчий напис про стягнення на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості. 07.08.2020 р. було відкрито виконавче провадження. З позовом Позивач звернувся до суду в червні 2024 року - тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови Позивачу у задоволенні його позову до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно з частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України.

Позивач в судове засідання не з`явивився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник позивача - адвокат Цибіков О.О. в судове засідання призначене на 09.09.2024 року не з`явився, надав суду заяву у якій зазначив, що позивач та він як його представник підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити, просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Відповідач у судове засідання не з`явився, 22 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» направив до суду заяву в якій просив провести розгляд справи у відсутність представника відповідача. Позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Треті особи, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом направлення судових повісток, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Про причини неявки суд не повідомили, правом подачі пояснень на позов не скористалися.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства.

Частина 1 ст. 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що 22 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № K2XRRF80720002 (а.с. 57-58).

04 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим А. А. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 13458, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № K2XRRF80720002 від 22 березня 2011 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 31.08.2017 року, грошових коштів у сумі 27 903 грн. 38 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7 876 грн. 00 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 5 грн. 87 коп.; заборгованості з комісії у розмірі 2 424 грн. 24 коп.; заборгованості з пені у розмірі 15 792 грн. 35 коп.; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1 304 грн. 92 коп., стягнення здійснюється за період з 22 березня 2011 року по 31 серпня 2017 року та витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1 800 грн. 00 коп. (зворотній бік аркуша 9).

Головним державним виконавцем Солом?нського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Є. В., розглянувши заяву про примусове виконання виконавчого напису від 04 грудня 2017 року за № 13458, відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 від 07 серпня 2020 року (а. с. 9, 10).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із змінами та доповненнями (надалі - Порядок).

Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника.

В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено: нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо. Така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду, а саме: по справі № 310/9293/15 від 23 січня 2018 року, справі № 369/64125/17 від 26 лютого 2020 року та інших, які мають враховуватися судом у порядку виконання судом вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

На думку Верховного Суду, викладену в постанові № 750/1627/18, провадження № 61-43895св18 від 6 червня 2019 року, розрахунок заборгованості, зроблений стягувачем з урахуванням положень Переліку документів, не може вважатися доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, пунктом 2 Переліку документів, передбачено, що для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Разом з тим, пункт 2 вказаного переліку був визнаний незаконним та нечинним у повному обсязі згідно із постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14. Вказана постанова суду є чинною.

В пункті 1 вищевказаного Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.09.2021 у справі №9 10/10374/17, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Таким чином, з 22.02.2017 кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника».

Суд відзначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що відповідно виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період.

Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Відповідачем не було надано доказів того, що ним нотаріусу були надані будь-які документи, що підтверджують безспірність заборгованості у вказаний у виконавчому написі період. Зокрема, відповідачем не було надано доказів подання ним нотаріусу виписки з рахунку позивача, яка б містила обов`язкові реквізити, що повинні бути вказані у ній згідно п. 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України (дата здійснення останніх (попередніх) операцій по рахунку, код валюти, суми операцій (відповідно за дебетом або кредитом) тощо). Без цих відомостей з виписки абсолютно неможливо з`ясувати коли і які саме суми були отримані позивачем від банку, коли були нараховані відсотки, в якому розмірі та за який період було нараховано відсотки, яким є розмір заборгованості та чи існує заборгованість взагалі.

Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Виконавчий напис видано без з`ясування дійсної дати виникнення заборгованості, хоча з`ясування дати виникнення заборгованості має важливе значення з метою виконання нотаріусом вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, в аспекті додержання трирічного строку, встановленого цієї статтею.

Крім того, виконавчий напис вчинено на підставі договору, стосовно якого не надано доказів нотаріального посвідчення. З урахуванням визнання в судовому порядку з 22 лютого 2017 року нечинним пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, видача таких виконавчих написів після 22 липня 2017 року можлива лише за умови пред`явлення оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів).

Отже, оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, в той час як заборгованість, яка вказана у цьому написі, не є безспірною. Факт наявності цього виконавчого напису суттєво порушує права позивача.

Щодо доводів відповідача в частині пропущеного позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що позивач дізнався про існування спірного виконавчого напису у березні 2024 року у зв`язку із винесенням 07 серпня 2020 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черкасовим Є. В. постанови про відкриття виконавчого провадження № АСВП НОМЕР_2, а відповідачем не спростовано вказане твердження та не надано доказів зворотнього, суд дійшов висновку про відсутність підстав для засосування строку позовної давності.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не доведено дотримання встановленого законом порядку при зверненні за вчиненням виконавчого напису, і твердження позивача в цій частині ним не спростовані.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача щодо порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, недоведеності безспірності вимог стягувача, відтак доводи позивача, викладені у позові про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знайшли своє підтвердження під час розгляду, тож позовна заява позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн. слід стягнути з відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь держави.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258 - 259, 263 - 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК», треті особи: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Солом?янський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про захист прав споживача та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем та зареєстрований в реєстрі за № 13458, виданий 04 грудня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованості у розмірі 27 903 грн. 38 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (місцезнаходження: 49094, місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 30, ) на користь держави судовий збір в розімі 1 211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: 49094, місто Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 30, ;

Третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, місцезнаходження: 1400, місто Чернігів, пр. Миру, буд. 55;

Третя особа: Солом?янський відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: 03186, місто Київ, пр. Повітрофлотський, буд. 76-Б.

Суддя І. О. Тесленко