ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м.Суми

Справа №592/1741/22

Номер провадження 22-ц/816/1087/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Калініченко Євгенія Юріївна

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солошенко Людмили Євгенівни

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року у складі судді Фоменко І.М., ухвалене у м.Суми, повний текст якого складено 20 лютого 2024 року,

в с т а н о в и в :

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Калініченко Є.Ю. про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. До спадкоємців першої черги, окрім неї доньки померлого, входять також його дружина (мати позивачки) - ОСОБА_2 , його донька (сестра позивачки) ОСОБА_3 та його мати (бабуся позивачки) ОСОБА_5 , яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь своєї онучки - позивачки по справі ОСОБА_1 . Спадкове майно складається із: земельної ділянки площею 0,1674 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ; гаражу двоповерхового, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ; автомобіля INFINITI FX3.7 легковий універсал-В. 2012 року випуску з державним номером НОМЕР_1 . Вказує, що не може отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на свою частку майна, оскільки не має оригіналів документів, що підтверджують право власності померлого на вказане майно, відповідачі утримують оригінали правовстановлюючих документів у себе.

Трикімнатна квартира АДРЕСА_2 перебуває в спільній сумісній власності та частка кожного не визначена, а співвласниками є вона, відповідачі та померлий ОСОБА_4 . Вважає, що існує необхідність визначення частки майна, що належала ОСОБА_4 . Оскільки відповідачі, з моменту смерті ОСОБА_4 по даний час володіють і користуються спадковим автомобілем, до якого вона не має доступу, просить стягнути належну їй частку в спільному майні, оскільки, автомобіль - є майном неподільним.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визначити, що частка майна, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/4 частку.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на:

1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :05:005:0024, площею 0.1674 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

1/12 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_2 ;

1/2 частину гаражу двоповерхового, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля INFINITI FX 3.7 легковий універсал-В, 2012 року випуску з державним номером НОМЕР_1 в сумі 268904,49 грн та судові витрати, що складаються із судового збору та витрат на професійну правову допомогу.

03 червня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/16 частку квартири (1/4 від 1/4 частини спадкового майна), за ОСОБА_3 право власності на 1/16 частку квартири (1/4 від 1/4 частини спадкового майна). Зустрічний позов мотивований тим, що 18.12.2001 року Сумським обласним об`єднаним БТІ видане свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчувало право спільної сумісної власності ОСОБА_4 (померлий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . На долю померлого ОСОБА_4 припадає 1/4 частина у праві спільної сумісної власності квартири, яка входить до складу спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом є доньки померлого ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_5 , яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь своєї онучки ОСОБА_1 . Таким чином, 1/4 частка у праві спільної сумісної власності померлого ОСОБА_4 розподіляється так: 1/16 частка - ОСОБА_2 (1/4 від 1/4); 1/16 частка - ОСОБА_3 (1/4 від 1/4); 1/8 частка ОСОБА_1 . Так, 1/4=1/16+1/16+1/8. Вважають, що ОСОБА_1 в первісному позові не вірно визначила, що їй належить 1/12 частка в спірній квартирі, отже ці вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 вересня 2022 року об`єднано цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Сумської міської державної нотаріальної контори Калініченко Є.Ю. про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, з іншою цивільною справою за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко Алли Іванівни, третя особа - ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (суддя Онайко Р.А.).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено, що частка майна, що належала ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 становить 1/4 частку.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, стягнення грошової компенсації відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 996,61 грн, тобто по 498,30 грн з кожної.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування та позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І., третя особа ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Солошенко Л.Є., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити; рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного та об`єднаного позову залишити в силі, змінивши його мотивувальну частину.

Апеляційна скарга мотивована тим, що невірний математичний розрахунок часток в праві на спадкування майна, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Судове рішення не містить жодної норми матеріального права, які застосував суд та мотивів їх застосування, а також не містить мотивів незастосування норм права, на які посилалась позивач ОСОБА_1 та її представник.

Суд першої інстанції необгрунтовано дійшов висновку щодо можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріуса з підстав пред`явлення відповідачами оригіналів правовстановлюючих документів і отримання ними своєї частки у спадковому майні з огляду на вище викладені норми матеріального права, що не застосовані судом першої інстанції. Доводить, що якщо згоди про поділ спадщини досягти не вдалося, то поділ провадиться в судовому порядку відповідно до часток, які належать кожному із спадкоємців за законом або за заповітом. Вирішення судового спору щодо поділу спадкового майна не залежить від отримання спадкоємцями свідоцтва про право на спадщину.

Вважає, що мотивами відмови в задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мали бути підстави, визначені ст.ст.76-81 ЦПК України, оскільки, позивачами у зустрічному та об`єднаному позові не наведено підстав та мотивів звернення до суду з вказаними позовами, не представлено суду доказів існування цивільно- правового спору, тобто відсутності можливості внести зміни в свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку чи відсутність згоди інших спадкоємців, а так само ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не наведено підстави недійсності свідоцтв про право на спадщину за законом, що їм видані, неправомірними діями державної нотаріальної контори, то відсутні підставі для задоволенні їх позовних вимог.

Учасники справи правом на подання відзиву не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належним чином повідомлені, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без їх участі, так як їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Солошенко Л.Є., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а.с.8). Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та нотаріусом була відкрита спадкова справа № 251/2015 (а.с.106-143).

До спадкоємців першої черги належать: позивачка ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_3 доньки померлого, відповідачка ОСОБА_2 дружина, та мати ОСОБА_5 , яка відмовилась від своєї частки спадщини на користь своєї онучки - позивачки по справі ОСОБА_1 (а.с.13).

До спадкового майна входить рухоме та нерухоме майно. На частину спадкового майна, а саме на страхові суми, вклади грошових коштів, 18.12.2019 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким ОСОБА_1 отримала 1/2 частку страхової суми та 1/4 грошових вкладів (а.с.12).

Так, спадкове майно складається із: земельної ділянки площею 0.1674 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.19-21); трикімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.22); гаражу двоповерхового, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ) (а.с.30; а.с.25,26 інвентар.справи); автомобілю INFINITI FX3.7 легковий універсал-В. 2012 року випуску з державним номером НОМЕР_1 (а.с.32).

Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видано, а нотаріусом прийнято дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна, що належало ОСОБА_4 , а саме: земельну ділянку в АДРЕСА_1 та на автомобіль INFINITI, з підстав неподання нотаріусу оригіналів документів, що підтверджують право власності померлого на вказане майно, що підтверджується копією постанови №444/02-31 від 24.01.2020 року.

Постановою №443/02-31 від 24.01.2020 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна, що належало померлому ОСОБА_4 .. а саме частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 з підстав ненадання оригіналів документів, що підтверджують право власності на нерухоме майно та того факту, що при приватизації вказаної квартири частки кожного не були визначені, а тому власники володіють квартирою на підставі спільної власності та кожному належить рівна частка, в тому числі, померлому ОСОБА_4 (а.с.38).

Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на житло від 18.12.2001 року, виданим згідно з розпорядженням відділу комунального майна та приватизації за №3719, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 (а.с.22).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку земельної ділянки не прерогатива суду, оскільки своє право власності позивачка може оформити в нотаріальній конторі, адже нотаріус отримав правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку від інших спадкоємців.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон № 3425-XII) та Порядком № 296/5 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Частиною другою статті 1 Закону № 3425-XII передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Згідно зі статтею 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Положеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно з пунктом 4.14 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до пункту 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно з пунктом 4.19 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5, якщо документ, що посвідчує право власності на майно, що підлягає реєстрації, повертається спадкоємцеві (свідоцтво про реєстрацію чи технічний паспорт на автомототранспортний засіб, іншу самохідну машину або механізм, судновий білет чи договір комерційної концесії тощо), нотаріус перевіряє документ, про що робить відмітку на заяві про видачу свідоцтва про право на спадщину або на примірнику свідоцтва, який залишається у справах нотаріуса. Допускається приєднання до матеріалів спадкової справи, засвідчених у порядку, передбаченому Правилами ведення нотаріального діловодства, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами), фотокопій документів, що посвідчують право власності на майно, які повертають спадкоємцям.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно.

При наданні нотаріусу документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, одним спадкоємцем його завірену копію (фотокопію) приєднує до матеріалів справи.

Водночас при зверненні з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину іншим спадкоємцем повторне надання такого ж документа, що посвідчується право власності спадкодавця на теж майно, копія якого зберігається в матеріалах спадкової справи, не є необхідним. І нотаріус не має права вимагати такі документи.

Свідоцтвами про право на спадщину за законом, які зареєстровано в реєстрі за № 1-28 та за № 1-24 від 12.01.2022 року встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали по 1/4 частці земельної ділянки. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки ще не видано. Встановивши, що нотаріус отримав правовстановлюючі документи від спадкоємців на земельну ділянку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 має право звернутися до нотаріальної контори та отримати Свідоцтво про право на спадщину на свою частку земельної ділянки, з урахуванням частки, від якої відмовилась на її корить ОСОБА_5 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на 1/12 частину трикімнатної квартири, 1/2 частину гаража двоповерхового, та стягнення з відповідачів в солідарному порядку грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля суд першої інстанції виходив з того, що частки, що успадковуються ОСОБА_1 визначені не вірно. Крім того, суд вважав передчасною позовну вимогу про стягнення з відповідачів в солідарному порядку грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля, оскільки ОСОБА_1 ще не отримала Свідоцтва про право на спадщину за законом на свою частку автомобіля.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Під час розгляду справ суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позову ОСОБА_1 , яким судом першої інстанції надана належна оцінка, тому апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.

Відмовляючи у задоволенні зустрічної позовної заяви, поданої ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що вирішити спірне питання сторони можуть в позасудовому порядку, звернувшись до нотаріуса.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог за об`єднаним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до державного нотаріуса Сумської міської державної нотаріальної контори Ляшенко Алли Іванівни, третя особа - ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, державний нотаріус ОСОБА_7 померла наприкінці 2023 року, заяв, клопотань від сторін про заміну неналежного відповідача, до суду не надходило.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для зміни мотивів відмови в задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останні з рішенням суду погодились і апеляційну скаргу не подавали.

Рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_1 не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, стосуються переоцінки письмових доказів і обставин справи, не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України"). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Солошенко Людмили Євгенівни залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов