Єдиний унікальний номер 725/4285/24
Номер провадження 2/725/737/24
28.08.2024 року Першотравневий районний суд м.Чернівців
головуючої судді Піхало Н.В.
за участю секретаря судового засідання Соник А.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та сплату відсотків за прострочення грошового зобов`язання,-
У травні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 02 серпня 2004 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого останній отримав грошову позику в розмірі 5000 (п`ять) тисяч доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день подання позовної заяви складає 195 950 гривень.
В подальшому, 10 лютого 2005 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 8000 (вісім) тисяч Євро, що на день подання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 євро 42,26 грн.) 338080 грн.
20 серпня 2005 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 6000 (шість) тисяч доларів США, що на день подання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 39,19 грн.) 235140 грн.
Також між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого він передав ОСОБА_2 грошову позику в розмірі 5000 (п`ять) тисяч доларів США, що на день подання позовної заяви складає за офіційним курсом НБУ (за 1 долар - 39,19 грн.) 195950 грн.
Зазначав, що факт отримання грошових коштів у позику також підтверджується власноручно написаними ОСОБА_2 розписками.
Крім того, вказував, що розписками не був встановлений термін повернення коштів, та ним 26.06.2021 року на адресу ОСОБА_2 була направлена вимога про повернення коштів, однаку визначеннй в розписці строк відповідач борг не повернув та всіляко ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Посилаючись на вказане, просив стягнути з відповідача суму неповернутого боргу в розмірі 18 000 (вісімнадцять) тисяч доларів США , 8000 (вісім) тисяч Євро та вирішити питання щодо судових витрат.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак в його інтересах діяв адвокат Новіков О.П., який через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що поданий позов підтримує у повному обсязі, та не заперечує проти винесення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання та реєстрації шляхом направлення судової повістки, а також розміщення оголошення на сайті суду, про причини своєї неявки суд у не повідомив.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалося.
Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
При цьому, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг суму коштів в розмірі 5000 (п`ять) тисяч доларів США, яку зобов`язався повернути до 02 серпня 2005 року, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою (а.с.17).
10 лютого 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг суму коштів в розмірі 8000 (вісім) тисяч євро, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою(а.с.18).
20 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг суму коштів в розмірі 6000 (шість) тисяч доларів США, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою(а.с.19).
10 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг суму коштів в розмірі 2000 (дві) тисячі доларів США, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою(а.с.20).
Також міжОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг суму коштів в розмірі 5000 (п`ять) тисяч доларів США, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_2 розпискою(а.с.21).
Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, позивач зазначав, що відповідач суму боргу не повернув, у зв`язку із чим просив стягнути зі ОСОБА_2 в судовому порядку 18 000 (вісімнадцять) тисяч доларів США , 8000 (вісім) тисяч Євро.
Так, ч. ч. 1, 2 п. 1 ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Зокрема, поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.
Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. А у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
При цьому, ч. 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Оцінюючи договір позики, суд приймає до уваги те, що за своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Крім того, договір позики в письмовій формі може бути укладений як складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Таким чином, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей, а отже розписка є не лише фактом укладення договору, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику.
Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (№6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№6-50цс16), які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України єобов`язковою для усіх судів України.
Зокрема, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, як убачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.
При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.
Таким чином, ураховуючи вищевказане, предметом доказування в спірних правовідносинах сторін є як факт існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики, де належним доказом на підтвердження факту передачі коштів є боргова розписка, так і факт повернення чи неповернення позичальником грошових коштів.
Так, звертаючись до суду із вказаним позовом про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_1 посилався як на доказ підтвердження отримання відповідачем спірної суми позики на договір позики та розписки, й відповідно відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано факт укладання договору, написання даних розписок й відповідно факт отримання коштів у позику.
Зокрема, з матеріалів справи убачається, що на підтвердження існування між сторонами цивільно-правових відносин, які виникають з договору позики, позивачем розписки, а отже оцінюючи дані докази суд визнає їх як належні та допустимі на підтвердження існування між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики й відповідно доказів на спростування вказано відповідачем суду не надано.
Крім того, зі змісту розписки убачається, що вона містить підпис вчинений від імені ОСОБА_2 про отримання ним вищевказаної суми позики (а.с.17-21).
За таких обставин, досліджуючи боргові розписки, суд приходить до висновку, що розписки є підтвердженням існування між сторонами договірних зобов`язань й відповідно свідчать про існування між сторонами саме укладеного договору позики та є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Таким чином, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 суму позики у добровільному порядку не повернув й відповідно доказів на спростування вказаного суду не надав, а також не спростував факт існуючого боргу перед ОСОБА_1 жодними належними та допустимими доказами.
При цьому, частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Таким чином, ураховуючи вищевказане, а також те, що відповідач у встановлені строки борг не повернув й відповідно ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.
На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 207, 509, 526, 530, 533, 625, 640, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-6, 76-81, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 280, 354-355 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 )заборгованість за невиконаним договором позики в розмірі 18 000 (вісімнадцять) тисяч доларів США , 8000 (вісім) тисяч Євро.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь держави судові витрати у розмірі 1211 грн. 20 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Першотравневого
районного суду м.Чернівці Н.В. Піхало