Справа № 191/3912/23
Провадження № 2/191/1052/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участі секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

представника позивача - адвоката Клімова А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітніх дітей.

У позовній заяві позивач посилався на те, що Старобільським районним судом Луганської області 12 грудня 2019 року у справі № 431/6848/19 (провадження 2-н/431/178/19) за заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини винесено судовий наказ, відповідно до якого із позивача на користь відповідача стягнено аліменти на утримання спільних малолітніх дітей.

За поданою заявою відповідача по справі до Старобільського відділу державної виконавчої служби у Старобільському районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), державним виконавцем 03 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 щодо стягнення з позивача грошових коштів на утримання дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

На час подання позовної заяви про зменшення розміру аліментів, заборгованість з виплати аліментів на користь неповнолітніх дітей складає 17 033,79 грн, але позивач намагається сплачувати аліменти. У нього на даний час із грошового забезпечення відраховують частину грошового забезпечення, що в свою чергу є завеликим розміром відрахувань для нього в частині відрахування половини його грошового забезпечення, оскільки у нього на утриманні є сім`я та дитина інвалід.

ОСОБА_1 зазначає, що вдруге в своєму житті уклав шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вищезазначений шлюб було укладено 19 січня 2021 року та зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та місту Брянка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що видано Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 .

Одружившись з ОСОБА_4 , та по оскільки нове подружжя створило нову сім`ю, позивач взяв на себе також зобов`язання опікуватись неповнолітньою донькою своєї дружини - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що ОСОБА_5 є особою з інвалідністю з дитинства та потребує постійного нагляду та догляду. Також дитина потребує постійного медичного нагляду та лікування, оскільки її хвороба зобов`язує їх сім`ю дбати про дівчинку і купляти необхідні ліки та проходити різноманітні реабілітаційні курси, тощо.

За Висновком ЛКК № 857 від 05 листопада 2021 року складеного Обласною дитячою клінічною лікарнею м. Лисичанська, встановлено ОСОБА_5 основний діагноз - легка розумова відсталість (дебільність глибокого ступеня) з розладом експресивного мовлення та емоційно-вольовими порушеннями, соціальна дезадаптація F70.1.

Перелік проходження реабілітації та прийом ліків не є вичерпним, оскільки після проходження медичного огляду, призначення лікарів змінюються, а отже змінюється також і витратна частина в грошовому еквівалентні на забезпечення дитини. Як правило вартість ліків та проходження реабілітації тільки зростає, оскільки з кожним роком дитина потребує нового лікування.

До грудня місяця 2022 року дружина позивача працювала у Виконавчому комітеті Старобільської міської ради Луганської області та отримувала за основним місцем роботи заробітну плату в розмірі приблизно 8000,00 грн. щомісяця, при цьому їх сім`я мала змогу на де-який час дитину з інвалідністю залишати з рідними, які за нею приглядали під час перебування як позивача, так і дружини на роботі.

Однак згодом у зв`язку з бойовими діями позивач з родиною вимушені були переїхали до більш безпечного міста, яким виявився місто Київ, де у них немає жодних рідних та близьких, а оскільки дитина потребує постійного нагляду, то дружина не має змоги працевлаштуватись, так як доглядає за власною дитиною, а отже додаткового доходу на даний час дружина не має.

Позивач також зазначає, що рідний батько дитини ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , жодним чином фінансово не допомагає доньці, та навіть не намагається з нею зустрітися та провести де-який час разом із рідною донькою.

Також ОСОБА_6 має заборгованість зі сплати аліментів на утримання своєї доньки та на даний час жодних грошових коштів (аліментів) не сплачує.

Оскільки рідний батько дитини не допомагає своєї дитині інваліду, дружини позивача подала до суду позовну заяву про позбавлення вищезазначеного батька батьківських прав (справа № 753/11688/22).

Також позивач зазначає, що його родина у зв`язку бойовими діями та збройною агресією рф, була змушена покинути власне житло у місті Старобільську Луганської області та переїхати у більш небезпечне місто. На даний час його родина мешкає у місті Києві та орендує житло, оскільки власного житла на неокупованій території України не має. Вартість орендованої однокімнатної квартири складає 12 000,00 гри. щомісячно. Вартість комунальних послуг в залежності від пори року складає від 1 000,00 - 2 000,00 грн. на місяць, а отже загальна вартість орендованого житла приблизно на місяць складає 13 500,00 грн.

На даний час позивач проходить службу у ЗСУ молодшим сержантом у військовій частині НОМЕР_2 . В силу проходження своєї служби, він з військовою частиною доволі часто змінює місце дислокації та переїжджають з одного населеного пункту в інше. У зв`язку з частим переміщенням по населеним пунктам позивач також змушений купувати собі їжу, звичайну питну воду, цигарки, речі першої необхідності, тощо, оскільки дуже часто його командирують одного без військової частини, а харчуватися потрібно. Позивач не має фізичної можливості зберігати чеки за придбані товари, але де які чеки він до суду надає за придбані ним продукти харчування, тощо під час знаходження у прифронтовому місці Краматорськ Донецької області. Таким чином орієнтовна загальна потреба особисто позивача в продуктах харчування, цигарках, предметах першої необхідності становить - 7 979,05 гри. вищезазначена сума навіть не включає його витрати на воєнний одяг, оскільки при купівлі одягу чеки не збирав.

Таким чином обов`язкові витрати позивача на сім`ю із розрахунку за попередній місяць складаються з:

- медичного обслуговування доньки - 24699,85 грн.- 26003,86 грн;

- оренди однокімнатної квартири - 13500,00 грн. щомісяця;

- на речі першої необхідності, їжу, тощо для мінімального існування сім`ї - приблизно 13249,00 грн, щомісяця;

- на речі першої необхідності їжу, тощо особисто для позивача, оскільки він проходить службу у ЗСУ та не мешкає разом з сім`єю - приблизно 7 979,05 грн. щомісяця.

Орієнтовно загальна вартість розходів позивача у зв`язку зі зміною його сімейного стану та фінансової спроможності становить - 59 427,90 грн, щомісяця.

Оскільки позивач проходить службу у ЗСУ, він отримує грошове забезпечення. Розмір грошового забезпечення не є фіксованим, оскільки перебування у різній місцевості тягне за собою різне грошове забезпечення. Так у відповідності до Звіту про здійснення відрахувань та виплат за період квітень 2022 року по квітень 2023 року позивачу нараховано 408778,04 грн. за 12 місяців. Таким чином, середньомісячне грошове забезпечення складає 34064,83 грн., з яких на користь ОСОБА_2 перераховується у вигляді аліментів частина грошового забезпечення, що в свою чергу ставить нову сім`ю позивача у скрутне фінансове становище.

Також позивач зазначає, що наразі його колишня дружина ОСОБА_2 разом з дітьми мешкає на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1 , у його будинку, який він залишив дітям від першого шлюбу. ОСОБА_2 перебуває на тимчасово окупованій території та не має бажання разом з дітьми виїхати на підконтрольну Україні територію. Також позивачу стало відомо, що ОСОБА_2 отримала громадянство країни агресора, паспорт громадянки рф та отримує від країни агресора соціальні виплати та ніде не працює.

На підставі вищевикладеного у зв`язку зі зміною фінансового стану та сімейного стану і проходження служби в лавах ЗСУ, позивач звернувся до суду з позовної заявою про зменшення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки до суду надав докази зміни свого фінансового та сімейного стану.

Згідно Розпорядження Верховного Суду № 1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», територіальну підсудність Старобільського районного суду Луганської області визначено за Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 19.09.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 03.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явився, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що судовим наказом, виданим Старобільським районним судом Луганської області 12.12.2019 року, з позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку щомісячно, починаючи з 26.11.2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.69).

19.01.2021 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 19.01.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Старобільському району та місту Брянка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.20).

Відповідно до копії рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2024 року та копії ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2024 року, які набрали законної сили, ОСОБА_1 оголошено усиновлювачем малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженки Луганської області Старобільського району с. Курячівка.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , являється дитиною з інвалідністю (а.с.22).

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, згідно зі статтею 141 СК України.

Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину передбачені положеннями статті 181 СК України та визначаються за домовленістю між ними. Зокрема, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом, відповідно до ч.1 ст.192 СК України.

Виходячи зі змісту статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Аналогічно і значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки він одружився та усиновив доньку своєї дружини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка являється дитиною з інвалідністю.

Аналіз вищевказаної ст.192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану не є самостійною та не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Про що зазначено в Постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №565/2017/19 та від 09.09.2021 року по справі №554/3355/20.

Тобто, зміна сімейного стану позивача, а саме його одруження та усиновлення дитини з інвалідністю не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач зазначає, що перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 , і з його грошового забезпечення відраховують частину на сплату аліментів. В якості доказу щодо нарахування заробітної плати та відрахування позивач долучає звіт про здійснення відрахування та виплат на дитину за період з квітня 2022 року по квітень 2023 року включно, згідно якого розмір його зарплати коливається від 14532,16 грн. до 53022,15 грн. у місяць. У той же час у позові зазначено, що середньомісячне грошове забезпечення позивача за вказаний період складає 34064,83 грн. (до відрахування аліментів) і в той же час орієнтовну загальну вартість витрат його сім`ї позивач вказує у сумі 59 427,90 грн., щомісяця, що значно перевищує його доходи і ставить під розумний сумнів орієнтовну загальну вартість витрат сім`ї позивача.

Крім того, позивачем та його представником не було надано доказів щодо розміру грошового забезпечення позивача за період з травня 2023 року.

Позивачем доведено належними доказами, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , являється дитиною з інвалідністю, яка проходить курси реабілітації та їй призначаються медикаменти. Однак, позивачем до позову не долучено доказів, які б підтверджували, що реабілітаційні курси оплачувалися позивачем та призначені медикаменти купувалися ним, адже матеріали справи містять лише документи щодо вартості послуг, що надаються закладами (а.с.39) та скріншоти сторінок сайтів із вартістю медикаментів (а.с.28-33). Щодо підтвердження витрат на обстеження дитини до позову долучено лише один акт прийняття-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 28.07.2023 року на суму 650,00 грн. щодо УЗД серця в двох екземплярах (а.с.34 та 44) і один акт виконаних робіт від 27.07.2023 року на загальну суму 1450,00 грн. щодо УЗД судин голови та шиї з функціональними пробами та УЗД щитовидної залози з використанням допплерівського картування (а.с.46). Жодних інших доказів, що підтверджували б витрати на лікування та реабілітацію дитини до позову не долучено.

Щодо підтвердження витрат на оренду житла позивачем надано договір оренди квартири від 06.09.2022 року укладеного між ОСОБА_12 (орендодавець) та ОСОБА_13 (орендар). Однокімнатна квартира знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . У пункті 4.1 вказаного договору визначено, що розмір орендної плати складає 12000,00 грн. у місяць. У той же час позивач взагалі не надав жодного документу який би підтверджував фактичну оплату житла.

Таким чином, ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з одруженням та усиновленням дитини.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів з частини з усіх видів його заробітку на 1/6 частину, то у позовних вимогах слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 11, 19, 81-83, 141, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання неповнолітніх дітей.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 30.08.2024 року.

Суддя О.І. Окладнікова