02.09.2024 227/2094/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючогосудді Кошлі А.О.

за участю секретаря судового засідання Добрелі Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Добропілля в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся в суд з вищевказаним позовом в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на те, що позивач з 26.11.2014 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське». 23.06.2020 року позивач був звільнений з посади помічника начальника дільниці за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Протягом тривалого часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, що призвело до виникнення у нього професійного захворювання. Висновком МСЕК від 23.03.2021 року йому первинно встановлено 40% втрати працездатності безстроково. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування. У зв`язку з хронічними професійними захворюваннями він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю хвороби, психологічний дискомфорт, порушення душевного спокою. У нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршеня відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Його самопочуття не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними. Усі ці фактори викликають в позивача негативні емоції й переживання. У зв`язку з професійним захворюванням було порушено його нормальні життєві умови життя та йому доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Крім того, мала місце протиправність дій відповідача, пов`язана з порушенням ЗУ «Про охорону праці», «Правил безпеки у вугільних шахтах», що стало причиною втрати здоров`я позивача. Відповідач не забезпечував робочі місця позивача допоміжним устаткуванням, яке б зменшувало несприятливі виробничи фактори до допустимої величини. Вважає, що з боку відповідача повинна бути відшкодована позивачу моральна шкода у розмірі 1 000 000 грн.

Ухвалою суду від 05.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

17.07.2024 року від представника відповідача ТОВ «Краснолиманське» надійшов до суду відзив, зі змісту якого вбачається, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх такими що не відповідають діючому законодавству України та порушують, його права та законні інтереси. Зазначає, що позивач працевлаштувався на підприємство відповідача вже маючи стаж роботи в підземних умовах на інших вугільних підприємствах. Загальний стаж роботи позивача в вугільній галузі становить 32 роки 08 міс. 06 днів. Позивач працював у відповідача з 26.11.2014 року по 23.06.2020 рік. Хронічна хвороба має довготривалий повільний процес. Тобто, в шкідливих умовах праці позивач працював ще до працевлаштування на підприємстві відповідача, що підтверджується записами у трудовій книжці. Також, за усі періоди роботи на підприємстві відповідача, позивач не скаржився на стан свого здоров`я, що було б пов`язано з профзахворюванням, жодного лікарняного листа не зареєстровано, мед.огляд за період роботи позивачем пройдені без зауважень (придатний до роботи). Важає, що позивач знав про погіршення свого стану, але умисно тривалий час не повідомляв відповідача про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш важку працю, тобто зловживав правом, з метою подальшого особистого збагачення за рахунок не тільки ТОВ «Краснолиманська». Відповідачем вимоги нормативно-правових актів з охорони праці не порушувалися. Позивачем не додано жодного доказу, який би підтверджував факт завдання йому моральної шкоди або наявність тих скарг на негативні психологічні прояви, які описує позивач у позовній заяві. Розмір моральної шкоди є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Тому, вимоги позивача є надмірними, безпідставними та не підлягають задоволенню.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином.

З позовної заяви вбачається, що представник позивача просив здійснювати розгляд справи за відсутності позивача.

Представник відповідача надав до суду заяву відповідно до якої просив розгляд справи здійснювати без його участі та винести рішення по суті справи, у відповідності до норм чинного законодавста.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Краснолиманське» з 26.11.2014 р. до 23.06.2020 р. Був звільнений 23.06.2020 року на підставі наказу №176/к від 23.06.2020 року згідно ст.38 КЗпП України за власним бажанням.

Стаж роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих факторів склав 11 років 03 місяці 17 днів, за професією 07 років 01 місяць 17 днів, загальний стаж 32 роки 08 місяців 06 днів.

Згідно акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) по формі П-4 від 23 грудня 2020 року, затвердженого Т.в.о начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В. 24.12.2020 року, в пункті 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: Шахта ім.ХХІ з`їзду КПРС ВО «Добропіллявугіцлля»; Шахта «Красноармійська-Західна №1», ДП «ВК «Краснолиманська»; ТОВ «Краснолиманська» в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища і трудового процесу, параметри яких перевищували допустимі норми.

У пункті 18 акту визначена причина виникнення хронічного професійного захворювання: пил переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію до 5% - фактична величина 45,6 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Виробничий шум: рівень еквівалентного шуму на робочому місці складав 90 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

В період з 11.06.2020 р. до 22.06.2020 р. проходив стаціонарне лікування в Комунальному некомерційному підприємстві «Мирноградська центральна міська лікарня» Мирноградської міської ради з діагнозом: хронічний бронхіт, 2 ст з обструктивним компонентом в фазі загострення, ЛН 1-2.

Згідно медичного висновку Центрально-лікарської експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.12.2020 року, у ОСОБА_1 вперше виявлено хронічні професійні захворювання: 1.Пневмоконіоз (q/r, 2/1, bu), ЛН І-ІІ (першого-другого) ст. за змішаним типом; 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12 ААА №092261 від 23.03.2021 року ОСОБА_1 встановлено первинно за сукупністю ступінь втрати професійної працездатності у відсотках що складає 40%, довічно. Визначено потребу у медикаментозному лікуванні за проф. захворюваннями.

Позивач неодноразово перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні з приводу хронічного бронхіту.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно дост. 43 Конституції Українидержава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правовідносини сторін регулюються статтею 237-1 КЗпП України, за якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Відповідно до роз`яснень, наданими в п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Згідно ст. 38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Стаття 1168 Цивільного кодексу України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Трудове законодавство не містить положень про звільнення підприємств з небезпечними й тяжкими умовами праці від відшкодування моральної шкоди, завданої їх працівникам такими умовами.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Втрата потерпілим професійної працездатності завжди пов`язана з неможливістю виконувати роботу за своєю професією (фахом), про що зазначається у висновку медичного органу, який видається потерпілому відповідно до вимог ч. 3 ст. 34 цього Закону.

Судом встановлено, що у зв`язку з встановленням у позивача професійного захворювання: 1.Пневмоконіоз (q/r, 2/1, bu), ЛН І-ІІ (першого-другого) ст. за змішаним типом; 2. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що внаслідок вищезазначених професійних захворювань, у нього змінилися умови його життя, тобто знизилась життєва активність, систематичне нездужання, послаблення організму, переживання з приводу погіршання свого стану здоров`я.

Оскільки вказане професійне захворювання у позивача виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів: пил переважно фіброгенної дії, виробничий шум, тобто у зв`язку з шкідливими умовами праці на підприємстві, суд приходить до висновку, що моральна шкода, яку зазнав позивач, є наслідком дій умов виробництва, пов`язаних з порушенням Закону України "Про охорону праці".

Згідно з положеннями пункту 1.4 Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, саме акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 є однією з підстав для здійснення медико-соціальної експертизи потерпілого.

В даному випадку професійне захворювання пов`язане з виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, тому відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди покладається на роботодавця (підприємство).

Факт заподіяння моральної шкоди пов`язаний не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди.

Суд при цьому зазначає, що добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, отже нема необхідності встановлення факту заподіяння позивачу моральної шкоди висновком МСЕК. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють моральні та фізичні страждання.

В рішенні Конституційного Суду України зазначено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Статтею 160 КЗпП України передбачено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника.

Стаття 173 КЗпП України передбачає, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Також роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконання робіт відповідно до вимог з охорони праці, та несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Суд вважає, що саме діями відповідача спричинені моральні страждання, пов`язані із професійним захворюванням, що є прямим наслідком шкідливих та небезпечних умов праці на підприємстві відповідача.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки, довідки МСЕК, медичними документами. Сам факт ушкодження здоров`я, що призвело до втрати працездатності, свідчить про наявність моральних страждань.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує заявлений позивачем розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, яку він оцінив в 1 000 000 грн, враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача, характер отриманих позивачем професійних захворювань, відсоток втрати працездатності, який позивачу встановлений у 40% довічно; тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, глибину фізичних та душевних страждань позивача за наведених обставин, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню в розмірі 200 000 грн, в іншій частині позов задоволенню не підлягає за необґрунтованістю.

За таких підстав, позов підлягає частковому задоволенню.

Оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок отриманого професійного захворювання чинним законодавством не передбачено (постанова Верховного Суду від 21 червня 2022 року по справі № 599/645/21), тому зазначена сума відшкодування підлягає стягненню з відповідача без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 цієї статті передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються всі судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2000,00 грн. (10000 грн. х 20% : 100%).

Керуючись ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.ст.4,5,10,12,81,89,141,223,265,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Сакун Віталій Анатолійович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» про відшкодування моральної шкоди, отриманою внаслідок трудового каліцтва - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у якості відшкодування моральної шкоди 200 000,00 грн (двісті тисяч гривень 00 копійок), без утримання з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», на користь держави судовий збір в розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень 00 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення направити сторонам.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: адвокат Сакун Віталій Анатолійович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4920 від 29.11.2017 року, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське», , місцезнаходження: 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Хмельницького Богдана, буд.64.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 23 серпня 2024 року. Повний текст рішення суду буде складений 02 вересня 2024 року.

Суддя А.О. Кошля

23.08.24