КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8599/2024
У Х В А Л А

05 вересня 2024 року місто Київ

справа № 754/3932/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів cудової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ящук Т.І.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Скрипки О.І., повний текст рішення складено 30 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року позов ТОВ «ФК «Гефест» задоволено частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 20 лютого 2024 року подав засобами поштового зв'язку апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 березня 2024 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для зазначення інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року в період з 25 січня 2024 року по 19 лютого 2024 року та зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

15 серпня 2024 року від відповідача ОСОБА_1 на адресу Київського апеляційного суду надійшла заява, в якій останній просить визнати строк з 25 січня 2024 року по 19 лютого 2024 року таким, який пропущений з поважних причин та поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду.

На обгрунтування вимог вказаного клопотання, посилався на те, що станом на дату повторного подання апеляційної скарги, він знаходився в селі Сміле Ромінського району Сумської області у зв'язку з тим, що здійснював догляд за батьком аж до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився один після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері, яка теж потребувала догляду. Тобто, він тривалий час перебував з батьками за місцем їх проживання.

Вказував, що за таких обставин, він не мав можливості виїхати за межі села.

Зазначав, що можливість надіслати апеляційну скаргу в електронній формі, скріпивши електронним цифровим підписом в селі відсутня.

Посилався на те, що пошта знаходиться в районному центрі, виїхати до якого він також не мав можливості, оскільки не міг залишити обох батьків, а в подальшому батька, який потребував допомоги.

Вказував, що єдиним способом його комунікації залишалось лише отримання та передача апеляційної скарги за його власноручним підписом в момент прибуття одного із сусідів в село з Києва для відвідування своїх батьків.

Колегія суддів вважає, що зазначені відповідачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 29 листопада 2023 року, представник відповідача був присутній в судовому засіданні під час оголошення вступної та резолютивної частини оскаржуваного рішення (а.с. 95).

Повний текст рішення складено 30 листопада 2023 року.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, копію оскаржуваного рішення було направлено на електронну адресу представника відповідача 01 грудня 2023 року (а.с.104).

02 січня 2024 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2024 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту, в зв`язку з відсутністю електронного цифрового підпису, яку останній отримав 24 січня 2024 року, що підтверджується копією конверта, який долучено до апеляційної скарги (а.с.135).

Апеляційна скарга подана вдруге 20 лютого 2024 року.

Разом з тим, наведені відповідачем ОСОБА_1 причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Щодо посилання апелянта, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, на те, що станом на дату повторного подання апеляційної скарги, він знаходився в селі Сміле Ромінського району Сумської області у зв'язку з тим, що здійснював догляд за батьком аж до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився один після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його матері, яка теж потребувала догляду, тому, за таких обставин, він не мав можливості виїхати за межі села, а можливість надіслати апеляційну скаргу в електронній формі, скріпивши електронним цифровим підписом в селі відсутня, а пошта знаходиться в районному центрі, виїхати до якого він також не мав можливості, оскільки не міг залишити обох батьків, а в подальшому батька, який потребував допомоги, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не надав належних доказів, які підтверджують вказані обставини.

При цьому, суд звертає увагу на те, що відповідач 24 січня 2024 року в поштовому відділенні, яке знаходиться в місті Києві, отримав ухвалу Київського апеляційного суду від 12 січня 2024 року про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та долученими до неї документами, а тому мав можливість після усунення недоліків повторно направити її на адресу суду.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що наведені відповідачем ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду є непереконливими, неповажними, оскільки апелянтом не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Скрипки О.І., повний текст рішення складено 30 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: