Справа № 943/35/20 Головуючий у 1 інстанції: Кос І.Б.
Провадження № 22-ц/811/1044/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

з участю представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Льові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 26 березня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позовних вимог покликався на те, що 17 лютого 2014 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачка отримала у позивача кредит в сумі 20000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При цьому відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування.

Однак, взятих на себе зобов`язань за цим договором відповідачка не виконала, станом на 24 вересня 2019 року має існуючу заборгованість на загальну суму 91 289,82 гривень із яких:

39370,14 гривень заборгованість за тілом кредиту;

19627,52 гривень - заборгованість за простроченим;

26968,84 гривень - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

500 гривень нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг;

500 гривень штраф (фіксована частина);

4323,32 гривень - штраф (процентна складова).

Просили позов задовольнити.

Заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 26 березня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код за ) заборгованість в сумі 58 997,66 грн. (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень 66 копійок) та 1 241,48 грн. судового збору.

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Вищезгадане рішення оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що її довірителька не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Зазначає, що сама по собі підписана анкета - заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

В договір були включені умови які є несправедливими, що є порушенням п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просить заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 26 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути 15 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір.

10 червня 2024 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 20 червня 2024 року така заява була задоволена. Під час розгляду справи 29 серпня 2024 року о 15:45 годин представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 на зв`язок в режимі відеоконференції не вийшла, а сама відповідачка особисто в судове засідання не прибула, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк» - Жарського І.Р. в заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 17 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг кредиту у розмірі 20000 гривень, у зв`язку з чим підписала відповідну Заяву б/н та отримала відповідну кредитну картку.

Свої зобов`язання за кредитним договором Банк виконав, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами та умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, який постійно збільшувався.

Відповідачка, користувалася кредитними коштами, однак своєчасно не вносила таких на погашення заборгованості в результаті чого у неї виникла заборгованість, яка, згідно розрахунку позивача, становить 91289,82 гривень з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 39370,14 грн., простроченим тілом кредиту в сумі 19627,52 грн., пені за прострочене зобов`язання в сумі 26968,84 грн. та за несвоєчасність сплати боргу (від 100 грн.) в сумі 500,00 грн., а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина) та 4323,32 грн. (процентна складова).

Відтак із наведеного вбачається, що сума фактично отриманих відповідачкою кредитних коштів, на які вказує позивач, що не були погашені нею, становить 58 997,66 грн. (сукупний розмір тіла та простроченого тіла кредиту).

Вказану суму заборгованості обгрунтовано стягнув суд першої інстанції з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Разом із тим, на думку суду, заявлені позивачем вимоги в частині стягнення з відповідачки за порушення договірного зобов`язання заборгованості з пені на загальну суму 27 468,84 грн. (26968,84+500,00), а також штрафи на зальну суму 4823,32 грн. (500+4323,32) до задоволення не підлягають, виходячи із таких мотивів.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами першою і другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049, ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити процентиу строки та на умовах, встановлених договором.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17 лютого 2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Нормою частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивач, окрім тіла кредиту просив стягнути з відповідачки пеню та штраф. На підтвердження своїх позовних вимог, в тому числі їх розміру і порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24 вересня 2019 року, позивач надав суду Анкету-заяву від 17 лютого 2014 року, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, якими визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови

При цьому, слід зазначити, що вказані тарифи та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачкою не підписані. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, а відповідач заперечує факт їх узгодження із позивачем, за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про пеню та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» частково не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість в сумі 58997,66 гривень - в межах фактично отриманої суми кредитних коштів та розподілив судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Доводи апеляційної скарги представника відповідачки про неналежне повідомлення її довірительки про час та місце розгляду справи не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідачка належним чином повідомлялась судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи за її участю шляхом направлення їй судових повісток, матеріалів позовної заяви та спірного заочного судового рішення за зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_1 у с. Кути Буського району Львівської області (а.с. 42, 44, 47). Крім того, через неявку відповідачки в судове засідання її виклик до суду також здійснювався у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, тобто через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 49, 50).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 26 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 09 вересня 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.