ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 278/2/22

провадження № 61-14677св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Артхаус Груп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артхаус Груп» на постанову Житомирського апеляційного суду в складі колегії суддів: Талько О. Б., Коломієць О. С., Шевчук А. М. від 03 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Артхаус Груп» (далі - ТОВ «Артхаус Груп») про стягнення штрафу за невиконання умов договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 березня 2016 року позивачка уклала з Обслуговуючи кооперативом «ЖБК «Тетерів» договір суперфіцію, згідно з яким передала останньому у користування належну їй земельну ділянку, площею 1,1657 га, кадастровий номер :04:000:0047, яка розташована в с. Оліївка Житомирського району Житомирської області. Указана земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Метою надання у користування цієї земельної ділянки є здійснення Обслуговуючим кооперативом «ЖБК «Тетерів» будівництва багатоповерхових житлових будинків.

Договором передбачено, що плата за користування земельною ділянкою складається із платежів, зазначених у додатковому договорі та перераховується на розрахунковий рахунок суперфіціара або видається готівкою у строки, визначені додатковим договором.

У договорі суперфіцію також зазначено, що плата за користування земельною ділянкою в подальшому, після введення в експлуатацію кожної секції окремої частини об`єкта капітального будівництва, буде замінена на відповідну кількість квартир та відповідну кількість квадратних метрів комерційної площі в кожній окремій введеній в експлуатацію черзі об`єкта капітального будівництва, в порядку та на умовах, визначених сторонами в додатковому договорі.

Суперфіцій зобов`язувався протягом 10 робочих днів з моменту введення в експлуатацію кожної окремої секції об`єкта капітального будівництва вчинити дії по внесенню відповідних змін до договору в частині реєстрації за суперфіціаром права власності на відповідну кількість квартир та надати суперфіціару документи для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

Позивачка вказує, що цього ж дня між нею та ЖБК «Тетерів» також укладено додаткову угоду до вказаного договору, якою передбачено, що суперфіціарій зобов`язується протягом 10 робочих днів з моменту введення в експлуатацію кожної окремої черги об`єкта капітального будівництва укласти з суперфіціаром додаткову угоду до вказаного договору або укласти новий договір, за яким в рахунок оплати за право користування земельною ділянкою передати суперфіціару у власність конкретно визначені квартири на 2,5 та 8 поверхах зданих в експлуатацію черг об`єкта капітального будівництва із зазначенням їх характеристик, на загальну площу, яка становить 11% загальної площі збудованих квартир відповідної черги об`єкта, а також відповідну площу нежитлових приміщень у завершених будівництвом та зданих в експлуатацію черг об`єкта нерухомості.

ОСОБА_1 також зазначає, що 05 травня 2016 року між нею, ЖБК «Тетерів» та відповідачем укладений договір, яким внесені зміни до договору суперфіцію, зокрема, замінено суперфіціарія на ТОВ «Артхаус Груп».

Згідно інформації Управління ДАБІ у Житомирській області їй стало відомо про те, що протягом періоду з 21 вересня 2017 року до 12 квітня 2021 року відповідачем збудовано та введено в експлуатацію: 33 178,30 кв.м. загальної площі будинку; 25 022,10 кв.м. загальної площі квартир; 445 квартир в багатоквартирному будинку.

Отже, у зв`язку з введенням в експлуатацію 25 022,10 кв.м. загальної площі квартир об`єкта капітального будівництва відповідач зобов`язаний був здійснити заміну плати за користування земельною ділянкою на відповідну кількість квартир та належної площі в кожній окремій введеній в експлуатацію черзі об`єкта капітального будівництва, визначеній у додатковій угоді.

Тобто, із 25 022,10 кв.м. загальної площі введених в експлуатацію квартир відповідач зобов`язаний був визначити 11% конкретних квартир (48-49 квартир, загальна площа яких становить 2 752 кв.м.), й передати це нерухоме майно в рахунок оплати за користування земельною ділянкою за договором суперфіцію.

Позивачка указує, що згідно з додатковими угодами їй передано у власність лише 1552 кв.м. (30 квартир) за вказаним договором, однак 1099 кв.м. жилої площі, які відповідач зобов`язувався передати у власність в рахунок оплати за договором суперфіцію, й досі не передано.

Указані обставини свідчать про неналежне виконання ТОВ «Артхаус Груп» договірних зобов`язань, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої договором суперфіцію.

Ураховуючи вищевикладене, позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь штраф у розмірі 5 000 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов пункту 4 договору суперфіцію необхідно було дотриматись вимог пунктів 1 та 2 цієї угоди. Оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення позивачкою активних дій щодо дотримання цих умов, відсутні підстави для стягнення з відповідача штрафних санкцій, передбачених цим договором.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з ТОВ «Артхаус Груп» на користь ОСОБА_1 5 000 000 грн штрафу за несвоєчасне виконання умов договору суперфіцію від 30 березня 2016 року.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідач порушив умови договору суперфіцію щодо зміни форми оплати (підпункт 4.2 пункту 4 договору), що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої підпунктом 11.6 пункту 11 вказаної угоди.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

ТОВ «Артхаус Груп» 12 жовтня 2023 року із використанням засобів поштового зв`язку направило до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року, заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 липня 2022 року залишити в силі.

Заявник зазначив, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначив те, що: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, у постанові Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 903/91/21, щодо застосування правил статті 549 ЦК України. Додатково заявник просить врахувати правові висновки, сформульовані у цих постановах, якими встановлено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, заподіяних правопорушення, вчиненим іншою особою. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішення застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 910/6355/20, відповідно до яких збитками є об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, утраті або пошкодженні майна, а також неодержанні кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником. Обов`язок доведення наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішення застосував норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/16744/17, від 11 червня 2019 року у справі № 910/15893/17, у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022року у справі № 910/6899/21, щодо вибору ефективного способу захисту порушеного права.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 278/2/22 з Житомирського районного суду Житомирської області.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2024 року зазначену справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 15 лютого 2016 року позивачка набула право власності на земельну ділянку площею 1,1657 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, для обслуговування незавершеного будівництвом об`єкту (свайний фундамент) з кадастровим номером :04:000:0047 за адресою: Житомирська обл., Житомирський район, с. Оліївка.

30 березня 2016 року між позивачкою та обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Тетерів» укладено договір суперфіцію, за умовами якого позивачка передала зазначеному кооперативу в платне та строкове користування земельну ділянку площею 1,1657 га за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, кадастровий номер: :04:000:0047 для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Тієї ж дати, а саме: 30 березня 2016 року між позивачкою та обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Тетерів» укладено додатковий договір до договору суперфіцію від 30 березня 2016 року.

Пунктом 1 Додаткового договору передбачено, що сторони домовилися, що за право користування земельною ділянкою для забудови Об`єкта капітального будівництва на земельній ділянці, визначеній в пункті 1.1., 2.1 Договору суперфіцію від 30 березня 2016 року, за весь період складає 1 321 955,00 грн, що еквівалентно 50 000,00 дол. США відповідно до курсу Національного банку України станом на день укладення договору. Строки та проведення розрахунків сторонами буде визначено шляхом укладення додаткового договору згідно пункту 2 даного Додаткового договору.

Пункт 2 Додаткового договору передбачає, що сторони зобов`язуються на протязі 10 робочих днів з моменту отримання суперфіціарієм містобудівних умов та обмежень на забудову земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Житомирська обл., Житомирський р-н, с. Оліївка, кадастровий номер: :04:000:0047, укласти додаткову угоду (договір) до вказаного договору (додаткового договору), в якій визначити порядок та строки проведення розрахунків до Договору суперфіцію шляхом передачі у власність суперфіціара конкретно визначених площ квартир із зазначенням їх характеристик в об`єктах нерухомості (окремих чергах об`єкта) та інших квадратних метрів комерційної нерухомості, в межах площ, визначених пунктом 4 даного Додаткового договору.

Відповідно до пункту 4 Додаткового договору суперфіцій зобов`язується протягом 10 робочих днів з моменту введення в експлуатацію кожної окремої черги об`єкта капітального будівництва, укласти з суперфіціаром додаткову угоду (договір) до указаного договору або укласти новий договір, за яким в рахунок оплати за право користування земельною ділянкою наданою для забудови передати суперфіціару у власність конкретно визначені квартири на 2, 5 та 8 поверхах зданих в експлуатацію черг об`єкта капітального будівництва із зазначенням їх характеристик н загальну площу, яка становить 11% загальної площі збудованих квартир відповідної черги об`єкта капітального будівництва, яка здана в експлуатацію, і відповідно 11% від нежилих приміщень (комерційна площа без врахування площі приміщень загального користування) в завершених будівництвом та зданих в експлуатацію черг обєкта капітального будівництва надати суперфіціару пакет документів необхідних для реєстрації за останнім права власності на вказані квартири та квадратні метри комерційної площі, а суперфіціар у разі отримання попередньої оплати по даному договору згідно пункту 1 повертає суперфіціарію отриманий платіж внесений суперфіціарієм на виконання даного додатку пропорційно від отриманої площі об`єкта нерухомості протягом трьох банківських днів з моменту підписання акта прийому-передачі на вищезазначені приміщення. Загальна площа переданих квартир та квадратних метрів комерційної площі становить 11% від загальної площі об`єкта капітального будівництва, але не може бути меншою 3 600 кв.м.

Згідно пункту 11.6 вказаного вище договору суперфіцію в разі несвоєчасного виконання суперфіціарієм вимог пункту 4.1., 4.2 цього договору або виконання не в повному обсязі суперфіціарій сплачує на користь суперфіціара штраф у розмірі 5 000 000,00 грн.

У свою чергу, пункт 4.1. договору суперфіцію від 16 березня 2016 року передбачає, що плата за користування земельною ділянкою для забудови складається з платежів, зазначених в додатковому договорі до даного договору та перераховується на розрахунковий рахунок суперфіціара або виплачується готівкою у строки, визначені додатковим договором, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно пункту 4.2 договору суперфіцію від 30 березня 2016 року сторони погодили, що плата за користування земельною ділянкою в подальшому після введення кожної окремої черги об`єкта капітального будівництва в експлуатацію, буде змінена на відповідну кількість квартир та відповідну кількість квадратних метрів комерційної площі в кожній окремій введеній в експлуатацію черзі об`єкта капітального будівництва, в порядку та на умовах, визначених сторонами в додатковому договорі, що є невід`ємною частиною даного договору.

05 травня 2016 року між позивачкою, ЖБК «Тетерів» та відповідачем укладений договір, яким внесені зміни до договору суперфіцію, зокрема, замінено суперфіціарія на ТОВ «Артхаус Груп».

14 червня 2016 року між сторонами внесені зміни в договір суперфіцію щодо строків проведення розрахунків. Зокрема передбачено проведення чергових розрахунків не пізніше десяти днів з моменту введення в експлуатацію трьох під`їздів шляхом передачі у власність позивачки двадцяти квартир.

27 липня 2017 року між сторонами укладено договір про внесення змін до Додаткового договору від 30 березня 2016 року. Зокрема, сторони обумовили внести зміни в частині характеристики квартир, які слід передати у власність позивача за рахунок оплати за користування земельною ділянкою.

27 липня 2017 року між сторонами укладено додатковий договір про частковий розрахунок з позивачем на виконання основного зобов`язання шляхом передачі у власність позивачки 18 квартир (9 квартир відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт від 26 жовтня 2016 року № ЖТ 08 та 9 квартир відповідно до декларації про початок виконання будівельних робіт від 13 лютого 2017 року № ЖТ 03) у багатоквартирному житловому будинку, який будується. Остаточні розрахунки будуть проведені при підписанні відповідного договору.

22 листопада 2017 року між сторонами укладено договір про внесення змін до договорів від 14 червня 2016 року та від 27 липня 2017 року у частині квартир, які слід передати у власність позивачки на виконання основного зобов`язання.

04 листопада 2020 року створено інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідно до якої вбачається наявність відомостей про власників квартир в будинку АДРЕСА_1 .

На адвокатський запит від 2 квітня 2021 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області надано інформацію, яка свідчить про те, що з 21 вересня 2017 відповідачеві видано сертифікати на об`єкти (багатоквартирні житлові будинки) за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , загальною площею 33178,30 кв.м., з яких площа квартир становить 25022,10 кв.м.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з письмовою вимогою виконати умови договору й надати їй документи, необхідні для реєстрації права власності на відповідну кількість квартир та нежитлових приміщень у новозбудованих багатоквартирних будинках.

Листом відповідача від 14 квітня 2021 року, у якому ТОВ « Артхаус Груп» здійснено пропозицію ОСОБА_1 отримати квадратні метри нежитлових приміщень у будинку, збудованому за адресою: АДРЕСА_1 , в секціях №6,7,8,9,10,11,12,13.

Аналогічна письмова вимога була адресована відповідачеві у листопаді 2021 року.

Позивачка зазначала, що умовами договору суперфіцію передбачений обов`язок відповідача передати у власність ОСОБА_1 не лише нежитлові приміщення, а також відповідну кількість квартир.

17 лютого 2022 року на замовлення позивачки у справі проведена експертиза, висновком якої встановлено наступне. На земельній ділянці позивачки, що є об`єктом договору суперфіцію розміщується багатоквартирний дев`ятиповерховий тридцяти секційний будинок житлового комплексу «Домашній». Комплекс займає всю площу ділянки та інших об`єктів нерухомості не виявлено.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 414 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки, наданої для забудови, має право на одержання плати за користування нею.

Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, наданою йому для забудови, а також інші платежі, встановлені законом (частина четверта статті 415 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звернувшись до суду з позовом, позивачка просила стягнути передбачений договором штраф в розмірі 5 000 000 грн за порушення відповідачем умов укладеного договору.

Згідно пункту 11.6 договору суперфіцію в разі несвоєчасного виконання суперфіціарієм вимог пункту 4.1., 4.2 цього договору або виконання не в повному обсязі суперфіціарій сплачує на користь суперфіціара штраф у розмірі 5 000 000,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1. договору суперфіцію від 16 березня 2016 року плата за користування земельною ділянкою для забудови складається з платежів, зазначених в додатковому договорі до даного договору та перераховується на розрахунковий рахунок суперфіціара або виплачується готівкою у строки, визначені додатковим договором, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно пункту 4.2 договору суперфіцію від 30 березня 2016 року сторони погодили, що плата за користування земельною ділянкою в подальшому після введення кожної окремої черги об`єкта капітального будівництва в експлуатацію, буде змінена на відповідну кількість квартир та відповідну кількість квадратних метрів комерційної площі в кожній окремій введеній в експлуатацію черзі об`єкта капітального будівництва, в порядку та на умовах, визначених сторонами в додатковому договорі, що є невід`ємною частиною даного договору.

Пунктом 1 договору суперфіцію обумовлено розмір плати за користування відповідачем земельною ділянкою в розмірі гривневого еквіваленту 50 000,00 доларів США (аванс), що мають бути сплачені позивачу протягом десяти днів з моменту отримання документації необхідної для початку будівництва. Також, сторонами визначено, що дана сума повертається позивачеві в разі виконання наступних пунктів додаткового договору.

Пункт 2 містить зобов`язання для обох сторін в десятиденний строк з дня отримання дозвільної документації для початку будівельних робіт, тобто ще перед початком будівельних робіт, укласти окремий додатковий договір з визначенням майна, що має перейти у власність позивача, як заміна плати за користування земельною ділянкою визначеною пунктом 1 в межах площ, що згадуються пунктом 4 додаткового договору від 30 березня 2016 року.

Пунктом 4 визначено обов`язок відповідача протягом десяти днів з моменту введення в експлуатацію кожної окремої черги об`єкта капітального будівництва укласти правочини, щодо передачі у власність позивача конкретного майна із відображенням його характеристик та в обумовлених обсягах.

Установлено, що 27 липня 2017 року між сторонами укладено додатковий договір про частковий розрахунок з позивачем на виконання основного зобов`язання шляхом передачі у власність позивачки 18 квартир у багатоквартирному житловому будинку, який будується. Остаточні розрахунки будуть проведені при підписанні відповідного договору.

Позивачка звертаючись до суду з цим позовом, указувала на те, що відповідач недовизначив певну площу в об`єкті будівництва, яка могла бути отримана позивачкою як плата за передання земельної ділянки відповідачу на умовах суперфіцію.

Так, аналіз положень досягнутих між сторонами домовленостей дає підстави стверджувати, що на виконання умов пункту 4 додаткового договору укладенню між сторонами про передачу конкретного майна (квартир та комерційної нерухомості у багатоквартирному будинку) мало передувати виконання умов пунктів 1 та 2, а саме домовленість між сторонами договору щодо визначення порядку та строків проведення розрахунків шляхом передачі у власність суперфіціара конкретно визначених площ квартир із зазначенням їх характеристик в об`єктах нерухомості (окремих чергах об`єкта).

Отже правильними є висновки суду першої інстанції про те, що неузгодження сторонами умов пункту 4.2 договору щодо зміни плати за договором суперфіцію на відповідну кількість квартир, що згадувались у пунктах 1 та 2 Додаткового договору, не дає підстави для висновку про порушення відповідачем умов договору. Останнє не свідчить про наявність підстав для застосувань обумовлених санкцій.

Так, встановлені судом фактичні обставини справи містять відомості про зміну деяких термінів виконання зобов`язання, як то 14 червня 2016 року щодо передачі позивачеві квартир з трьох під`їздів будинку. Однак такі зміни та доповнення не стосувались загального та встановленого між сторонами зобов`язання щодо виконання договору та не змінювали чіткий алгоритм дій його сторін.

Відсутні докази початку перебігу строку на виконання пункту 2 додаткового договору - передання дозвільної документації на будівництво, що унеможливлює визначити кінцевий строк для укладення попередніх договорів про передачу позивачеві майна - частини площ будинку. Так само, дана подія визначала початок строку для виконання обов`язку щодо сплати фіксованої суми грошових коштів, як передплата за користування земельною ділянкою.

Не надано відомостей щодо строку здачі конкретних черг в експлуатацію, що свідчить про передчасність заявлених вимог, оскільки пункт 4 додаткової угоди від 30 червня 2016 року містить чітку прив`язку початку перебігу строку виконання зобов`язання саме у зв`язку із такою подією.

Досліджений місцевим судом висновок експертизи не містить інформації про початок передачу дозвільної документації перед початком будівництва і дати здачі конкретних черг в експлуатацію, що позбавляє можливості давати висновки про порушення умов зобов`язання відповідачем взагалі та в тому числі в конкретні строки.

З цих підстав місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення з відповідача штрафу за невиконання умов договору суперфіцію, рішення місцевого суду ухвалено на підставі належно встановлених обставин справи, необхідних для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено помилку у застосуванні норм матеріального права, рішення апеляційного суду згідно зі статтею 413 ЦПК України підлягає скасуванню, а судове рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Артхаус Груп» задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року скасувати та залишити в силі заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 липня 2022 року.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов