Справа № 481/1617/21
Провадж.№ 2/481/78/2024
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

02.09.2024 року Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді Уманської О.В.,

за участі секретаря Кузьміної Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду міста Новий Буг Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації договору оренди землі,

Встановив :

07.12.2021 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила, скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 07.08.2020 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 13,6026 га, кадастровий номер :04:000:0041, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новобузької міської об`єднаної територіальної громади Миколаївської області, що зареєстрований державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області від 11.08.2020 року за №53554400.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, серії МК № 017933 від 16 травня 2005 року, є власником земельної ділянки, площею 13,6026 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташованої на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області. Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року встановлено факт належності позивачу вищевказаного Державного акту про правом власності на земельну ділянку. Кадастровий номер спірної земельної ділянки: :04:000:0041. У 2021 році позивачу стало відомо, що належна їй земельна ділянка передана в оренду ОСОБА_2 . Позивач заперечує факт укладення оскаржуваного договору оренди з відповідачем, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Про існування оскаржуваного договору позивачу стало відомо з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, 07 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди спірної земельної ділянки. Договір укладено на 15 років з правом пролонгації. Строк дії договору 08 серпня 2035 p. Оскаржуваний договір 11 серпня 2020 року зареєстрований ОСОБА_4 , реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області, номер запису: 53554400

Позивач не має ні копії, ні, оригіналу примірника оскаржуваного договору, у зв`язку з чим разом з даним позовом подано до суду клопотання про витребування доказів.

Оскільки в позасудовому порядку виниклий cпір між позивачем та відповідачем вирішити не вбачається можливим, позивач вимушений звертатися до суду з даним, оскільки позивач спірний договір оренди землі не підписувала, відповідно Умов не узгоджувала, що в свою чергу свідчить про відсутнє волевиявлення на укладення договору, тобто договір між позивачем та відповідачем є таким, що не укладений. Як вбачається із витягу з Державного реєстру права на нерухоме майно при реєстрації іншого речового права 11 серпня 2020 року державним реєстратором за № 53554400 була здійснена реєстрація оскаржуваного договору оренди строком на 15 років. Враховуючи, що позивач не підписувала оскаржуваний договір оренди, він вважається неукладеним, в зв`язку з чим він не підлягав державній реєстрації, а реєстрація цього договору порушує право позивача на вільне використання земельною ділянкою, власником якої вона є, тому державна реєстрація цього договору підлягає скасуванню.

Позивач просить суд: скасувати державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 07 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 13,6026 га, кадастровий номер :04:000:0041, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новобузької міської об`єднаної територіальної громади Миколаївської області, що зареєстрований державним реєстратором Новобузької міської ради, Миколаївської області від 11.08.2020 року за № 53554400. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по справі.

06.04.2023 року від представника відповідача ОСОБА_7 надійшов відзив на позовну заяву. Заперечення позовних вимог обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було дійсно укладено оскаржуваний договір оренди земельної ділянки 07.08.2020 року, за умовами якого орендодавець передала, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку площею 13,6026 га, кадастровий номер :04:000:0041, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новобузької міської об`єднаної територіальної громади Миколаївської області, що зареєстрований державним реєстратором Новобузької міської ради, Миколаївської області від 11.08.2020 року.

Усіма правовими питаннями щодо укладення, реєстрації спірного договору займався адвокат Довгополий О.Б., який був представником позивачки у справі № 481/549/17.

В 2017 році сама позивачка ОСОБА_3 зверталась до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією передати йому в оренду вищезгадану земельну ділянку, яка на той час перебувала в оренді СФГ « ОСОБА_8 » Між сторонами була досягнута домовленість, що ОСОБА_3 розірве договір із фермерським господарством і передасть землю в оренду ОСОБА_2 . Але оскільки у неї не було коштів на оплату судових витрат, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовились, що її інтереси буде представляти адвокат та товариш Моргуна ОСОБА_9 , а витрати будуть сплачені ОСОБА_2 .

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 09.10.2019 року у справі № 481/549/17 договір між СФГ « ОСОБА_8 » та ОСОБА_3 про оренду земельної ділянки було розірвано, рішення набрало законної сили.

Після юридичного очищення спірної земельної ділянки адвокатом Довгополим О.Б. було підготовлено проект договору оренди земельної ділянки вже між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . першим підписав договір ОСОБА_2 , а потім ОСОБА_3 при особистій зустрічі із ОСОБА_9 . Потім ОСОБА_9 здійснив державну реєстрацію спірного договору оренди землі. Однак, ОСОБА_9 не встиг передати оригінали договору оренди землі після їх реєстрації ОСОБА_2 , оскільки у 2001 році він помер. Тому з об`єктивних причин ОСОБА_2 не має можливості надати оригінал спірного договору суду для проведення експертного дослідження.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 07.02.2022 року провадження у зазначеній справі відкрито та призначено до підготовчого судового засідання.

01.10.2022 року позивачка ОСОБА_3 зареєструвала шлюб і змінила прізвище на « ОСОБА_10 »

04.01.2023 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

23.02.2023 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

19.04.2023 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів.

Ухвалою Новобузького районного суду від 02.06.2023 року провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації договору оренди землі - зупинено до закінчення судової почеркознавчої експертизи.

28.07.2023 року з Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшла дана справа з клопотанням експерта про оплату рахунку за проведення експертизи та надання оригіналів документів.

17.10.2023 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшла інформація про залишення без виконання ухвали суду в зв`язку з не сплатою коштів за проведення експертизи.

Ухвалою суду від 27.11.2023 року за клопотанням представника позивача по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу та провадження по справі зупинено до закінчення проведення експертизи.

Ухвалою від 04.03.2024 року провадження по справі поновлено у зв`язку з залишенням без виконання ухвали суду від 27.11.2023 року про призначення експертизи, через відсутність оригіналу досліджуваного документу, а саме договору оренди землі від 07.08.2020 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 14.05.2024 року підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились. Проте представник позивача ОСОБА_11 надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились. Від представника відповідача ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи без відповідача та його представника. Вказав, що позов не визнають, з підстав викладених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши позиції представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 6 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 належить на праві приватної власності земельна ділянки площею 13,6 га, кадастровий номер :04:000:0041, що надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що підтверджується даними Державного акта на право приватної власності на землю серії МК № 017933 від 16.05.2005 (а.с. 04).

Згідно копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.08.2021, ОСОБА_3 є власницею земельної ділянки площею 13,6026 га, кадастровий номер :04:000:0041. Номер запису про інше речове право: 37712226; дата та час державної реєстрації 07.08.2020; підстава для державної реєстрації: договір оренди землі, серія та номер: б/н, виданий 07.08.2020, видавник: сторони договору: орендар: ОСОБА_2 ; орендодавець: ОСОБА_3 . Підстави внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 53554400 від 11.08.2020, ОСОБА_4 , Новобузької міської ради Миколаївської області. Вид іншого речового права: право оренди земельної ділянки (а.с. 05).

Пред`являючи позов ОСОБА_3 стверджує, що спірний договір оренди землі вона не підписувала, підпис вчинено іншою особою. З метою перевірки відповідності підпису в договорі позивачці та проведення почеркознавчої експертизи, представник позивача заявляла клопотання, в яких просила витребувати у відповідача та органу, який здійснив державну реєстрацію оскаржуваного договору, оригінал договору №б/н від 07.08.2020 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та який зареєстрований 07.08.2020 державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області.

Проте ухвали суду про витребування документів, що безпосередньо стосуються предмету спору, не виконані, а представником відповідача повідомлено суд про відсутність у відповідача оригіналу спірного договору оренди землі, через смерть адвоката, який займався юридичним супроводом і в якого знаходились усі примірники договору оренди землі.

Разом з тим, ураховуючи, що суду не було надано відповідачем оригіналу договору №б/н від 07.08.2020 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та який зареєстрований 07.08.2020 державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області, судовий експерт був позбавлений можливості провести у справі відповідну судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним відповідно до частини десятої статті 84 ЦПК України визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ про те, що договір оренди землі №б/н від 07.08.2020 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та який зареєстрований 07.08.2020 державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області позивачем не підписувався та не укладався.

Суд враховує, що відповідачем не було надано доказів, які б спростовували доводи позивача з приводу непідписання останньою договору №б/н від 07.08.2020 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та який зареєстрований 07.08.2020 державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки.

У частині 1 cт. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За правилами ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим, визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі врегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 зазначеного Закону визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення спірного договору) договір оренди землі укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.

Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 1 ст. 407 ЦК України).

Істотні умови договору оренди землі визначені у статті 15 Закону України «Про оренду землі», відповідно до частини першої якої істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Статтею 18 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Водночас, позивач заперечує факт підписання договору №б/н від 07.08.2020 року укладеного між нею та ОСОБА_2 та який зареєстрований 07.08.2020 державним реєстратором Новобузької міської ради Миколаївської області.

В судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутній примірник оскаржуваного договору, він їй не надавався.

Також за клопотанням сторони позивача судом вживались заходи щодо витребування від відповідача зазначеного договору, однак відповідачем такі докази суду не надано.

Суд вважає, що оскільки позивач стверджує про неукладення спірного договору оренди землі та відсутність у неї оригіналу примірника такої угоди, то саме на відповідача покладається обов`язок представити докази на підтвердження укладення цієї угоди.

При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.4 cт. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події, а у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Водночас, при вирішенні спору, суд керується положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та положеннями ч. 10 ст. 84 ЦПК України, якою визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин доказів, витребуваних судом, суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді, з метою встановлення належності ОСОБА_5 підпису на оригіналі оспорюваної угоди, стороною позивача заявлялося клопотання про витребування доказів, яке задоволено судом та прийнято відповідну ухвалу про витребування у відповідача оригіналу оспорюваного договору, однак відповідач не надав суду цих документів, покликаючись на їх втрату.

Слід зауважити, що в ухвалі від 02.04.2024 року про витребування доказу відповідачу було роз`яснено обов`язок подати витребувані докази та те, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ або відмовити у його визнанні, або здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

У зв`язку з ненаданням відповідачем оригіналу договору оренди землі та відсутністю такого у позивача, сторона позивача в подальшому не порушувала питання про призначення у справі почеркознавчої експертизи.

При цьому суд звертає увагу на положення абзацу 3 п. 1.1 Розділу 1 «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, в якому категорично вказано, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Тобто суд констатує, що на виконання ухвали суду про витребування доказів відповідачем не було надано оригінал оскаржуваного договору, що унеможливлювало призначення судом, а також і проведення в подальшому судової почеркознавчої експертизи.

Відповідно до положення частини десятої статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 130/1503/18 (провадження № 61-6084св19), від 22 травня 2019 року у справі № 130/1508/18 (провадження № 61-6086св19), від 23 жовтня 2019 року у справі № 130/1510/18 (провадження № 61-6004св19), від 24 червня 2020 року у справі № 130/1509/18 (провадження № 61-6087св19), від 20.10.2021 року у справі № 581/39/20 (провадження № 61-1313св21).

Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

На думку суду, твердження позивача про те, що вона не укладала договір оренди землі б/н від 07 серпня 2020 року, із ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 13,6026 га, кадастровий номер :04:000:0041, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новобузької міської об`єднаної територіальної громади Миколаївської області, що зареєстрований державним реєстратором Новобузької міської ради, Миколаївської області від 11.08.2020 року за № 53554400, та не підписувала його, залишились неспростованими відповідачем.

Факт реєстрації речового права оренди спірної земельної ділянки не може заміняти договір про таке право, так як згідно положення ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. І лише після виникнення речового права оренди таке підлягає державній реєстрації.

Зважаючи на таке, суд вважає за можливим визнати, що підпис виконаний від імені ОСОБА_3 в договорі оренди землі від 07.08.2020 року, без номера, зареєстрованому 11.08.2020, виконаний не нею.

Аналогічного висновку за подібних обставин дійшов ВС в постанові від 20 жовтня 2021 року в справі № 581/39/20.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто, спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року в справі № 704/360/18 (провадження № 61-396св21) зазначено, що: «реєстрація неукладеного між сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою… Отже, реєстрація права оренди орендаря на вищевказану земельну ділянку, коли договір оренди орендодавець фактично не підписувала, тобто цей правочин є неукладеним, не відповідає вимогам закону. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту шляхом скасування державної реєстрації є ефективним, а задоволення позову в цій частині забезпечить реальне відновлення порушеного права. На підставі викладеного, обґрунтованими є доводи позовної заяви про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації договору оренди (запису про проведену державну реєстрацію)…».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21, пункт 98) зазначено, що у практиці Великої Палати закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц і в подальшому повторювався у практиці Верховного Суду). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто, державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340 (пункт 6.30), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (пункт 4.17), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13) та інші).

Отже, державна реєстрація права оренди відповідача на належну позивачу земельну ділянку - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття ним права оренди. У справі, яка розглядається, встановлено, що реєстрація права оренди відповідача порушує права позивача.

Одним із способів захисту порушеного права відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права оренди на земельну ділянку за відповідачем, заявлена вимога про скасування такої державної реєстрацій спрямована на відновлення становища, яке існувало до порушення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України (Постанова Верховного Суду від 23.01.2023 року справа №656/242/19).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зауважувала, що надміру формалізований підхід до заявлених позовних вимог (за яким позивач у позовній заяві повинен вказати спосіб захисту, визначений ЦК України) суперечить завданням цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення судом цивільних спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

У пункті 123 постанови від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 14-83гс21) Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що положення статті 26 Закону № 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) обумовлено тим, що суд вирішує спір про право; скасування державної реєстрації речових прав повинно бути пов`язано з підставою для проведення такої реєстрації, з одночасним визнанням того, хто набуватиме право, яке реєструється. Сама по собі державна реєстрація не є окремою підставою набуття особою права, а є офіційним засвідченням державою факту набуття особою такого права.

Оскільки порушення права власності позивача ОСОБА_12 ) відбулось у результаті державної реєстрації права оренди за ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі, який позивачем не укладався, заявлені нею позовні вимоги про скасування державної реєстрації такої угоди опосередковує відновлення становища, яке існувало до порушення.

Отже, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. Сума понесених витрат на сплату судового збору повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача у зв`язку з задоволенням позову.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

Ухвалив:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації договору оренди землі, задовольнити.

Скасувати державну реєстрацію договору оренди землі б/н від 07 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 13,6026 га, кадастровий номер :04:000:0041, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новобузької міської об`єднаної територіальної громади Миколаївської області, що зареєстрований державним реєстратором Новобузької міської ради, Миколаївської області від 11.08.2020 року за № 53554400.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати по справі 908 грн 00 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1

Повний текст рішення складено 02.09.2024 року.

Суддя