Дата документу 04.09.2024
Справа № 334/4115/24
Провадження № 2/334/2066/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря Міщенко А.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

21.05.2024 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя звернулася представник: адвокат Мухіна Л.С. в інтересах ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів.

В позові посилалися на те, що з 13.07.2013 року він перебував в шлюбі з відповідачем, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після початку широкомасштабного вторгнення російських військ в Україну дружина з сином виїхала на проживання до Польщі. В березні 2024 року нею подано до Ленінського районного суду м. Запоріжжя позов про розірвання шлюбу, який на теперішній час знаходиться на розгляді в суді (справа №334/2442/24), а також заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

02.04.2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі №334/2589/24 видано Судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.04.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

Право стягувача на отримання судового наказу про стягнення аліментів в частині від заробітку передбачено п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, а згідно ч.7 ст.170 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Тому вважають, що у позивача наявні підстави для звернення до суду з позовом про зменшення аліментів за судовим наказом, оскільки при видачі судового наказу не було враховано ту обставину, що ОСОБА_1 вже є платником аліментів на іншу дитину.

Так, рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06.02.2011 року у справі № 2-2111/11 з ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на користь третьої особи - колишньої дружини ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.12.2011 року та до повноліття дитини. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 09.11.2015 року у справі № 317/31120/15-ц розмір зазначених аліментів було зменшено до 1/5 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2015 року та до її повноліття.

На теперішній час аліменти на користь ОСОБА_3 стягуються з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 49487826 в Дніпровському ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Згідно Судового наказу, починаючи з 01.04.2024 року з ОСОБА_1 буде стягуватись ще 1/4 частина заробітку на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_2 , таким чином, за двома виконавчими документами з ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на двох дітей у розмірі майже половини заробітку (1/5 + 1/4 = 9/20).

ОСОБА_1 не заперечує свого обов`язку по утриманню своїх дітей, але вважає, що визначений судовим наказом розмір аліментів є завищеним. Подати свої заперечення щодо розміру аліментів, стягнутих на користь ОСОБА_2 , він не мав можливості, оскільки це не передбачено порядком розгляду заяви про видачу судового наказу.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних сил України, отримує грошове забезпечення, заборгованості по аліментах не має. Згідно довідки про виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди та премії, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , середній заробіток ОСОБА_1 за останні 6 місяців складає 37764,71 грн., при цьому його дохід не є стабільним, оскільки частину його складає додаткова винагорода, яка виплачується згідно Постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Виходячи з середнього заробітку ОСОБА_1 за останні 6 місяців, в разі утримання 9/20 часток заробітку в рахунок сплати аліментів на двох дітей, частки заробітку, що залишається платнику недостатньо для забезпечення його потреб.

В разі стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини заробітку їй буде припадати 9441,77 грн. щомісячно, що майже в три рази перевищує рекомендований розмір аліментів на одну дитину. Згідно довідки Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за останні 6 місяців (з листопада 2023 року по квітень 2024 року) на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 . стягнуто з ОСОБА_1 аліментів в розмірі 1/5 частки його доходу на загальну суму 46480,46 грн., тобто в середньому 7746,74 грн. на місяць, що перевищує рекомендований розмір аліментів на одну дитину більше як в два рази. При цьому обидві матері є працездатними, які також мають можливість надавати кошти на утримання дітей.

За таких обставин вважають, що достатнім для утримання сина ОСОБА_2 будуть аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку, що буде складати в середньому 6294,12 грн., тобто 2 рекомендовані мінімальні розміри аліментів на одну дитину.

Питання щодо зменшення розміру аліментів, які стягнуті на користь третьої особи ОСОБА_3 на утримання першої дитини в цій позовній заяві не ставиться і буде порушено після надходження на виконання Судового наказу про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 . В той же час відсутність виконавчого провадження з виконання Судового наказу від 02.04.2024 року на час подання позову не є перешкодою для його задоволення, так як з позовом ОСОБА_1 звертається в порядку ч.7 ст.170 ЦПК України.

Прохали зменшити розмір аліментів, стягнутих Судовим наказом від 02.04.2024 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі № 334/2589/24 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів до 1/6 частини заробітку платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

28.05.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

09.07.2024 року до суду звернувся представник: адвокат Радінович В.І. в інтересах ОСОБА_2 з відзивом на позов, в якому посилалися на те, що відповідач не погоджується з доводами позовної заяви з наступних підстав: з міркувань безпеки для дитини відповідач разом з сином, після початку повномасштабного вторгнення виїхали на постійне проживання в Польщу де наразі і перебувають. Відповідач вимушена винаймати квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за оренду якої сплачує 16240 грн., 9206 грн. за комунальні послуги та 659 грн за послуги інтернет. На утримання житла та придбання продуктів харчування для себе та дитини витрачається вся заробітна плата відповідача.

Неповнолітній син має незадовільний стан здоров`я, хворіє на бронхіальну астму, гастро-езофагеальну рефлюксну хворобу, вазомоторний та алергічний риніт та потребує лікування та придбання ліків. Також дитина має захворювання очей - дальнозоркість, що постійно прогресує, тому необхідно щорічно купляти окуляри, вартість яких 11764 грн. Тому відповідач вважає безпідставним піднімати питання про зменшення розміру аліментів на його утримання, адже дитина потребує саме того розміру аліментів, які наразі стягуються з позивача.

З аналізу ст.192 СК України вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів або відмовити в задоволенні позову.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що він сплачує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу, у зв`язку з чим сплата 1/4 аліментів з усього заробітку є для нього непомірно зависокою. Відповідач звертає увагу на те, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не відноситься до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дитини (Постанова Верховного Суду від 23.12.2019 року у справі №344/10971/16).

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру аліментів, на те, що він вже платить аліменти на іншу дитину від іншого шлюбу, не заслуговує на увагу, оскільки обов`язок по її утриманню несе не тільки він, але і мати дитини. Однак, варто зазначити, що наявність у позивача інших дітей без підтвердження погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Як убачається з матеріалів справи, позивач на незадовільний стан здоров`я не посилається, є працездатною, молодою за віком особою (40 років), працевлаштований, має достатній заробіток, сукупній розмір аліментів на всіх дітей не перевищує 50% його заробітної плати. Сторони в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Вважають, що позивач не довів, що його матеріальний або сімейний стан унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини, на думку відповідача це не створює для позивача надмірний тягар та не порушує права другої дитини на належне утримання. На наявність інших підстав для зменшення розміру аліментів позивач не вказував.

Прохали позовну заяву залишити без задоволення.

15.07.2024 року до суду звернулася представник: адвокат Мухіна Л.С. в інтересах ОСОБА_1 на відповіддю на відзив, в якій посилився на те, що стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було здійснено не в позовному, а в наказному провадженні. При поданні заяви про видачу судового наказу відповідач не повідомила суд про те, що у ОСОБА_1 наявна ще одна дитина, на утримання якої з нього стягуються аліменти за рішенням суду, про що вона не могла не знати, перебуваючи з ним у шлюбі з 2013 року. За наявності такої інформації у видачі судового наказу взагалі було б відмовлено у зв`язку з необхідністю залучення заінтересованої особи - стягувача аліментів на першу дитину ОСОБА_3 .

Представник відповідача у відзиві посилався на ст.192 СК України, однак ОСОБА_1 заявлено позов про зменшення розміру аліментів, стягнутих не рішенням суду (ч.3 ст.258 ЦПК України), а судовим наказом (ч.5 ст.258 ЦПК України), і не в порядку ст.192 СК України, а в порядку ч.7 ст.170 ЦПК України. При видачі судового наказу суд не досліджував і не повинен був досліджувати ні матеріальне становище платника аліментів, ні стан здоров`я його або дитини, ні будь-які інші обставини, передбачені ст.182 СК України.

Норми законодавства щодо судового наказу, зокрема п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, передбачають конкретно визначений розмір аліментів на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, тому стягнення судовим наказом аліментів на утримання однієї дитини в розмірі 1/4 частини заробітку платника аліментів за наявності рішення суду про стягнення з нього аліментів на іншу дитину є неправомірним.

Вважають, що сам по собі факт надання ОСОБА_1 доказів про стягнення з нього аліментів на іншу дитину є підставою для зменшення до 1/6 частки заробітку аліментів, стягнутих судовим наказом на користь ОСОБА_2 . В даній ситуації зміна майнового стану та здоров`я платника аліментів у бік погіршення не є предметом перевірки для вирішення питання про наявність підстав для зменшення аліментів, бо такі обставини не встановлювались при присудженні аліментів в порядку наказного провадження та не висуваються позивачем у цьому позові. Тому вважають, що в межах заявленого позову суд не вправі вирішувати питання щодо достатності або недостатності розміру аліментів, стягнутих судовим наказом, з урахуванням стану здоров`я дитини та інших обставин, викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки вимоги позивача пов`язані саме із визначенням розміру аліментів судовим наказом у частці, більшій ніж встановлено п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України.

Крім того, повідомляють, що на теперішній час згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень відкрито виконавче провадження №75087254 від 22.05.2024 року з виконання Судового наказу № 334/2589/24.

Прохали позов задовольнити.

16.07.2024 року до суду звернувся представник: адвокат Радінович В.І. в інтересах ОСОБА_2 з додатковими поясненнями, в яких посилалися на те, що представником відповідача було подано відзив з доводами щодо незадовільного стану здоров`я неповнолітнього ОСОБА_2 , що на думку відповідача є підставою для відмови у позові. Не погоджуючись з позицією відповідача представником позивача було подано відповідь на відзив із аргументами, що позовна заява про зменшення розміру аліментів подана виключно в порядку ч.7 ст.170 ЦПК України і позивач не може піднімати питання про стан здоров`я отримувача аліментів. Вважають, що представник позивача зайняла хибну позицію, стверджуючи, що при зменшенні аліментів суд не може досліджувати стан здоров`я отримувача аліментів. Навпаки, в позовному провадженні щодо зменшення суми аліментів законодавець передбачив можливість більш детального дослідження всіх обставин справи в порівнянні з наказним провадженням.

З аналізу ст.192 СК України вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів або відмовити в задоволенні позову.

Аналіз ч.7 ст.170 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що у випадку видачі судового наказу, платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів ще й тоді, коли суд при видачі судового наказу не врахував всіх обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів, оскільки під час вирішення заяви про видачу судового наказу на підставі п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України боржник не має процесуальної можливості подати заяву про скасування судового наказу або висловити свої аргументи та надати до суду свої докази, які можуть вплинути на вирішення судом питання про видачу свого наказу.

На думку представника відповідача законодавець при визначенні розміру аліментів, в рамках розгляду позовної заяви про зменшення розміру аліментів, не обмежується лише ст.170 ЦПК України, а також має застосовувати ст.ст. 182, 192 СК України. Розмір аліментів сплачуваний позивачем на своїх дітей може бути в кожному випадку різний, оскільки діти мають різний стан здоров`я, що згідно ст.182 СК України є підставою, яка має судом досліджуватись при встановлені розміру аліментів.

Прохали позовну заяву залишити без задоволення.

16.07.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

04.09.2024 року позивач та його представник: адвокат Мухіна Л.С. в судове засідання не з`явилися, 04.09.2024 року представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутність, прохала врахувати постанови Запорізького апеляційного суду та Верховного суду, на які є посилання в тексті дебатів.

04.09.2024 року відповідач та її представник: адвокат Радінович В.І. в судове засідання не з`явилися, 16.07.2024 року представник подав заяву про розгляд справи без їх участі, прохали позов залишити без задоволення.

04.09.2024 року третя особа в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заперечень не подала.

Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Запоріжжя народився позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 від 17.08.2000 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася відповідач ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 , що підтверджується Відповіддю №603728 від 22.05.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру.

13.07.2013 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 13.07.2013 року.

Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 28.11.2013 року.

02.04.2024 року судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/2589/24 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.04.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.

27.06.2024 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №334/2442/24 шлюб між сторонами розірвано.

Позивач ОСОБА_1 має дитину від попереднього шлюбу доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі №2-2111/2011 від 06.02.2012 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.12.2011 року та до повноліття дитини.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області у справі №317/3120/15-ц від 09.11.2015 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2015 року та до її повноліття.

Згідно Довідки про розмір утриманих аліментів Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.05.2024 року №57787 з листопада 2023 року по квітень 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 стягнуто аліментів на загальну суму 46480,46 грн.

Позивач є учасником бойових дій та військовослужбовцем Збройних сил України (Військова частина НОМЕР_1 ), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_7 від 16.08.2023 року та копією довідки Військової частини НОМЕР_1 .

Згідно довідки про виплату грошового забезпечення, додаткової винагороди та премії, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 , заробіток ОСОБА_1 з жовтня 2023 року по березень 2024 року складає в сумі 226588,30 грн.

Відповідач разом сином після початку повномасштабного вторгнення виїхали на постійне проживання в Польщу, де наразі і перебувають, винаймають квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за оренду якої сплачує 16240 грн., 9206 грн. за комунальні послуги та 659 грн за послуги інтернет, що підтверджується копією Інвойсу №8806/06/2024/LMS від 03.06.2024 року та копією договору строкової оренди житлового приміщення від 01.06.2024 року.

Син сторін має незадовільний стан здоров`я, хворіє на бронхіальну астму, гастро-езофагеальну рефлюксну хворобу, вазомоторний та алергічний риніт та потребує лікування та придбання ліків, що підтверджується копією медичної довідки Амбулаторії первинної медичної допомоги від 27.06.2024 року, копією направлення на обстеження або лікування Амбулаторії первинної медичної допомоги від 27.06.2024 року, та копією Інформаційної карти Воєводського госпіталю ім. Єнджея Снядецького від 22.03.2023 року.

Також дитина має захворювання очей - дальнозоркість, що постійно прогресує, тому необхідно щорічно купляти окуляри, вартість яких 11764 грн., що підтверджується копією Інвойсу №88/CAR/2024 від 27.02.2024 року.

Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: зміна правовідношення.

Відповідно ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно ч.2,3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч.2 ст.18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є зміна правовідношення.

Відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 ст.273 ЦПК України встановлено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку зміни матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад, зменшився дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів тощо, або змінився сімейний стан платника, в результаті чого у нього з`явилися нові утриманці, або погіршився стан здоров`я, що потягло додаткові грошові витрати. Вказані обставини мають виникнути після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним, зміна сімейного стану платника аліментів є законно визначеною та самостійною підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Однак, згідно ч.1 ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: 4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно п.7 ч.1 ст.168 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Згідно ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Отже, судовий наказ про стягнення аліментів, на відміну від рішення суду, прийнятого у позовному провадженні, видається судом без встановлення будь-яких обставин та аналізу матеріального стану стягувача, платника, стану здоров`я дитини (дітей) та платника аліментів.

В даній ситуації зміна майнового стану та здоров`я платника аліментів у бік погіршення не є предметом перевірки для вирішення питання про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь відповідача за судовим наказом, бо такі обставини не встановлювались і при їх присудженні в порядку наказного провадження та не висуваються позивачем у цьому позові.

Суд виходить з того, що на утриманні позивача перебуває донька від першого шлюбу - ОСОБА_5 , на утримання якої позивачем сплачуються аліменти в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу), заборгованості зі сплати аліментів останній не має.

Суд зазначає, що вказані обставини не враховувались при видачі 02.04.2024 року судового наказу Ленінським районним судом м. Запоріжжя у справі № 334/2589/24, оскільки судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 ЦПК України, зокрема якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Тому суд доходить висновку, що розмір аліментів, визначений судовим наказом від 02.04.2024 року, має бути зменшений з 1/4 частки заробітку до 1/6 частки заробітку платника аліментів, що буде відповідати критеріям виваженості, розумності та справедливості, та не буде порушувати інтересів кожної дитини та платника аліментів.

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом зміни розміру аліментів саме в порядку ч.7 ст.170 ЦПК України, а стягнення аліментів у зменшеному розмірі має проводитись з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В свою чергу, однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76, ч.1 ст.77 та ст.80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно підходу, зазначеного в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Також, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, від 18.07.2006 року).

А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими суду доказами.

Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскільки позивач клопотання про розподіл понесених судових витрат не заявив, тому суд під час ухвалення рішення не вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Керуючись ст.ст. 3-5, 10-13, 89, 141, 170, 211, 247, 263-266, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , рнокпп НОМЕР_4 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2024 року по справі №334/2589/24, з 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісчно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів у зменшеному розмірі проводити з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 10 вересня 2024 року.

Суддя: С.М.Телегуз