КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/20273/17

28 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Болотова Є.В.

- Музичко С.Г.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Київ справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Ольшевської І.О., у цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кедика Богдана Ярославовича про оголошення розшуку боржника ОСОБА_3 , заінтересована особа - ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року старший державний виконавець Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кедик Б.Я. звернувся до суду з поданням про оголошення розшуку боржника ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , в якому просив вирішити питання про розшук боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обгрунтування подання зазначає про те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду міста Києва №752/20273/17 від 17.03.2020 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 9 500,00 доларів США. Разом з тим, як вказує, рішення суду боржником не виконується, а боржник ухиляється від його виконання, що стало наслідком звернення до суду з відповідним поданням.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року подання залишено без задоволення.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Коваленко І.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про задоволення подання старшого державного виконавця Кедика Б.Я., посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з неповним з'ясуванням всіх обставин справи. Зазначив, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, кошти стягнуті за рішенням суду не виплатив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Коваленко І.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника стягувача, перевіривши ухвалу суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що на виконанні Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа №752/20273/17, виданого 17.03.2020р. Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 9 500,00 доларів США (постанова про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2020 р.).

Постановою від 01.07.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , які він отримує в ТОВ «ЮК ПІК».

25.07.2023 р. у вказаному виконавчому провадженні винесено постанову про арешт коштів боржника, за якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_3

05.09.2023 р. державним виконавцем здійснено виклик боржника ОСОБА_3 , яким зобов`язано його з`явитись до виконавця 13.09.2023р. на 15:00 год. При цьому суд відмічає, що доказів направлення виклику боржнику матеріали подання не містять.

Згідно актів державного виконавця від 10.09.2020р., від 16.10.2020р., від 15.12.2020р., від 11.01.2021р., від 12.09.2023р. було здійснено вихід за адресою боржника АДРЕСА_1 , де встановлено, що ОСОБА_3 відсутній за вказаною адресою, майна боржника не виявлено.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для оголошення розшуку ОСОБА_3 , оскільки державний виконавець не надав суду достатніх і достовірних доказів відсутності відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також доказів, які б підтверджували вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника та його обізнаності щодо зазначеного виконавчого провадження, що є його обов`язком державного виконавця. Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», а також відомості щодо направлення державним виконавцем запитів щодо місця проживання боржника.

Такий висновок суду грунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Згідно п. 4 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, за неможливості з`ясування місцезнаходження боржника чи дитини державний виконавець звертається з поданням до суду про розшук дитини або боржника.

Відповідно до ст. 438 ЦПК України розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача. Суд має право витребувати від виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку. Суд розглядає подання виконавця протягом десяти днів.

Статтями 270, 271 ЦК України передбачено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості.

Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як виконавця, який ініціює питання звернення з поданням до суду про розшук боржника, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про розшук боржника вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Крім того, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, розшук боржника, як обмеження конституційного та конвенційного права особи на приватне життя, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 33 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Таким чином, копія постанови про відкриття виконавчого провадження є основним документом виконавчого провадження, надіслання якого боржнику за адресою, зазначеною у виконавчому провадженні, визначає статус повідомленості боржника про початок примусового виконання рішень.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів обізнаності боржника ОСОБА_3 про виконавче провадження, докази направлення копії постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому провадженні.

Відтак, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів повідомлення боржника про початок примусового виконання рішення.

Апеляційний суд зауважує, що підставою для звернення виконавця до суду з поданням про розшук боржника є відсутність відомостей про місце перебування та проживання боржника - фізичної особи.

Перед зверненням до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника - фізичної особи виконавець вживає заходів, спрямованих на встановлення фактичного місцезнаходження боржника - фізичної особи щодо: отримання відповіді на запит від відповідних територіальних органів МВС України про місце реєстрації особи; отримання інформації від учасників виконавчого провадження та інших осіб, у тому числі усно (в такому випадку отримана інформація відображається в акті державного виконавця), про можливі місця перебування боржника; перевірки наявності боржника за можливими місцями його перебування, встановленими під час проведення виконавчих дій; отримання інформації щодо місця роботи боржника; отримання інформації про боржника з інших джерел.

Звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що обґрунтовують наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника та безрезультативність виконавчих дій по виявленню місця знаходження боржника.

Разом із тим, доказів вжиття державним виконавцем таких заходів перед зверненням до суду матеріали справи не містять.

Встановивши, що з матеріалів виконавчого провадження, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що боржник обізнаний про відкрите виконавче провадження, отримував копію постанови про відкриття виконавчого провадження та інших документів виконавчого провадження, а також доказів, що він не проживає за адресою реєстрації, а також доказів того, що виконавцем вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боржником суми боргу, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення подання про розшук боржника, оскільки це може призвести до безпідставного оголошення розшуку, порушивши право ОСОБА_3 на повагу до його приватного та сімейного життя.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, враховуючи, що державний виконавець не надав суду достатніх і достовірних доказів відсутності відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також доказів, які б підтверджували вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника та його обізнаності щодо зазначеного виконавчого провадження, що є його обов`язком.

Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2024 року.

Головуючий: Судді: