Провадження №: 2/336/2404/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К РА Ї Н И

06 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районнийсуд м.Запоріжжя ускладі судді Зарютіна П.В.,за участю секретаря судового засідання Бублій Є.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, про захист прав споживача фінансових послуг шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, за яким зазначила, що 21.03.2018 року позивач ОСОБА_1 , яка, перебуваючи у якості пересічного споживача фінансових послуг, шляхом подання заяви про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб та акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» у простій письмовій формі погодили умови укладення строкового (на 24 місяця) - до 21.03.2019 року включно) кредитного договору №01, за умовами якого між кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 15.000 (десять тисяч) гривен під 0,01 % річних. Строк дії договору не пролонгувався.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинений виконавчий напис №24246 від 15.10.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 16.252 гривні 17 копійок .

На підставі вказаного виконавчого напису №24246 від 15.10.2019 року - Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною постоновою від 24.10.2019 року відкрите ВПНОМЕР_10, ідентифікатор доступу НОМЕР_11, відомості про ОСОБА_1 внесені до реєстру боржників України.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 03.02.2022 року та від 20.02.2024 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку вона отримую за місцем працевлаштування у ІНФОРМАЦІЯ_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (свідоцтво НОМЕР_12) припинена з 15.03.2021 року.

Позивач ОСОБА_1 у позові наполягає на тому, що на час вчинення виконавчого напису №24246 від 15.10.2019 року та звернення за судовим захистом у ОСОБА_1 відсутні безспірні грошові зобов`язання перед АТ «ПУМБ».

Тому позивач вважає виконавчий напис №24246 від 15.10.2019 року, вчинений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_2, - є таким, що вчинено з порушенням норм ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Постанови КМУ від 29.06.1999 року, №1172, «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

На час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» грошових коштів в сумі 16252 грн. 17 коп., у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості.

Одночасно з цим, позивач посилається на те, що АТ «ПУМБ» не було направлено ОСОБА_1 жодних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, у зв`язку з чим позивач був позбавлена можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оскаржити вимоги АТ «ПУМБ», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.06.2024 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, визначено дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті з повідомленням сторін (без їх виклику): 06.09.2024 року о 12:30 годин у залі судових засідань №10 Шевченківського районного суду м.Запоріжжя (вул.Чарівна,117-а) та роз`яснено учасникам справи, що їх явка у призначене судове засідання є не обов`язковою.

Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.4ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8ст.178 ЦПК України).

Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи - п`ять днів з дня отримання відзиву.

Встановлено відповідачу строк для подання заперечень, копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи - п`ять днів з дня отримання відповіді на відзив.

Встановлено третім особам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали строк для подання пояснень щодо позову, а щодо відзиву - протягом десяти днів із дня його отримання,копія яких одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Сторони не висловили заперечень проти вирішення справи у порядку спрощеного провадження.

В судове засідання сторони не з`явилася, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили.

До суду від представника відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог ОСОБА_1 , про стягнення з відповідача 50% судового збору, про компенсацію позивачці решти 50% судового збору за рахунок державного бюджету та про розгляд справи у відсутність відповідача.

У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини справи і дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Так, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 вчинений виконавчий напис №24246 від 15.10.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 16.252 гривні 17 копійок .

На підставі вказаного виконавчого напису №24246 від 15.10.2019 року - Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксаною Анатоліївною постоновою від 24.10.2019 року відкрите ВПНОМЕР_10, ідентифікатор доступу НОМЕР_11, відомості про ОСОБА_1 внесені до реєстру боржників України.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 03.02.2022 року та від 20.02.2024 року звернуто стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 , яку вона отримую за місцем працевлаштування у ІНФОРМАЦІЯ_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (свідоцтво НОМЕР_12) припинена з 15.03.2021 року.

На час вчинення виконавчого напису №24246 від 15.10.2019 року та звернення за судовим захистом у ОСОБА_1 відсутні безспірні грошові зобов`язання перед АТ «ПУМБ».

Виконавчий напис №24246 від 15.10.2019 року, вчинений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_2, - є таким, що вчинено з порушенням норм ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Постанови КМУ від 29.06.1999 року, №1172, «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

На час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» грошових коштів в сумі 16252 грн. 17 коп., у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, які підтверджують безспірність заборгованості.

Одночасно з цим, АТ «ПУМБ» не було направлено ОСОБА_1 жодних листів з вимогою про усунення порушення стосовно зобов`язання із зазначенням у листі вимоги стислого змісту порушених зобов`язань, у зв`язку з чим позивач був позбавлена можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості або оскаржити вимоги АТ «ПУМБ», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Судом досліджені копії документів, на підставі яких був вчинений зазначений вище виконавчий напис, не були предметом дослідження судом, оскільки не надані ні сторонами, ні третіми особами.

Судом досліджені надані позивачем копії документів: копія заяви про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб від 21.03.2018 року, паспорт споживчого кредиту, копія постанови від 24.10.2019 року про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_10 (ідентифікатор доступу НОМЕР_11), копії постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клітченко О.А. від 03.02.2022 року та від 20.02.2024 року про звернення стягнення на заробітну плату позивача, відомості про ОСОБА_1 внесені до реєстру боржників України.

Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.88 Закону України«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно дост.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів`в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення оспорюваного виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису, була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача.

Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На переконання суду визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Щодо розподілу судових витрат:

При поданні позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211 гривен 20 копійок, оригінал квитанції від 17.06.2024 року, № ПН711499, - наявний в матеріалах справи.

Задовольняючи позов з вимогою немайнового характеру, суд згідно з ч.1 ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України покладає на відповідача, що визнав позовні вимоги, - обов`язок сплати на користь позивача 50 (%) відсотків судового збору, сплаченого позивачем у сумі 605 гривень 60 копійок, інші 50 (%) відсотків судового збору підлягають поверненню відповідачу з державного бюджету.

В матеріалах справи наявні докази, що підтверджують витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3200,00 гривен.

До позову додано ордер №1192455 від 03.06.2024 року, договір №55 року про надання правничої допомоги від 03.06.2024 року, де визначено перелік та вартість послуг за договором; акт приймання-передачі наданих послуг від 06.08.2024 року та квитанцію №71446 від 17.06.2024 року про сплату позивачем ОСОБА_1 на користь адвоката Уткіна О.Є. вартості отриманих послуг, пов`язаних з правничою допомогою, в розмірі 3200,00 гривен.

Сторони погодили обсяг правничої допомоги. Позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн.

Відповідно до ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У Цивільному процесуальному кодексі у редакції, чинній з 15.12. 2017 року, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення, серед іншого, суд вирішує питання як розподілити судові витрати.

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з правилами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі«East/West Alliance Limited» проти України, заява N19336/04, п.268).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі N826/1216/16 (пр.N11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом, обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Обсяг поданих суду позивачем та його представником документів по справі очевидно є пропорційним часу витраченому на їх складання, характер робіт не дублюється.

Судом визначено співмірність та розмір витрат на правову допомогу відповідно до статті 137 ЦПК України, з урахуванням фактично витраченого часу на надання правничої допомоги адвокатом за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою.

Клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, не надходило.

Відповідно до положень ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу з власної ініціативи, що повною мірою відповідає принципу диспозитивності цивільного процесу. Відтак, питання про зменшення неспівмірних витрат на послуги адвоката може бути ініційоване лише іншою стороною процесу.

В даному випадку позовні вимоги визнані відповідачем. Отже вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають задоволенню.

Позовні вимоги задоволені, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 3200,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 2-5, 7, 10, 11-13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 278-279, 289, 354-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, про захист прав споживача фінансових послуг шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню -задовольнити.

Виконавчий напис №24246 від 15.10.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (код ЕДРПОУ14282829) 16.252 гривен 17 копійок, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 (%) відсотків судового збору у загальному розмірі 605 (шістсот п`ять) гривен 20 копійок.

Головному управлінню Державної казначейської служби України у Запорізькій області () повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 (%) відсотків сплаченого при поданні позову судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) гривен 20 копійок, згідно з квитанцією від 17.06.2024 року, №ПН711499 про сплату судового збору за подання позову до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк».

Стягнути з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 (три тисячі двісті) гривен 00 копійок.

Реквізити сторін:

1. Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_2 , паспорт: « НОМЕР_4 , виданий 02.03.2002 року Жовтневим РВ УМВС України в Запорізькій області, працює офіційно у ІНФОРМАЦІЯ_1 (код за ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), зареєстрована: АДРЕСА_1 , електронна пошта та електронний кабінет відсутні;

2. Відповідач: акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», код ЕДРПОУ14282829, р/р НОМЕР_5 , МФО: 334851, адреса: 04070, вул.Андріївська,4, м.Київ, т.:, , електронний кабінет зареєстрований;

3. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Свідоцтво № НОМЕР_6 , нотаріальна діяльність припинена з 15.03.2021 року, адреса: АДРЕСА_2, т.: НОМЕР_14, відомості про електронну пошту та електронний кабінет відсутні ;

4.Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_7 , посвідчення: НОМЕР_8 від 12.04.2019 року, р/р НОМЕР_9 у Печерська філія АТ КБ «ПриватБанк» МФО 300711, адреса: 02002, м.Київ, вул.Окіпної Раїси, б. 4-А, оф.35-А; т.:НОМЕР_13, електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_4, електронний кабінет зареєстрований

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складений 06.09.2024 року.

Суддя П.В. Зарютін