РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/21422/23

Провадження № 22-ц/4815/713/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якій просить припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:027:0071, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належала їй на підставі Державного акта серії ЯА № 686380 від 26 вересня 2005 року. Визнати за ним право власності на 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером:01:027:0071, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позовну заяву мотивує тим, що він 03 листопада 2022 року на підставі спадкового договору посвідченого 28 листопада 2012 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В., отримав у власність квартиру АДРЕСА_1 розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації № 418 від 08.07.2016), буд. 21. Вказана квартира до дня смерті належала на праві приватної власності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вищевказана земельна ділянка перебувала в праві приватної власності на підставі Державного акта серії ЯА № 686380 від 26 вересня 2005 року у громадян: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Вищевказана земельна ділянка була виділена для обслуговування житлового

будинку, в якому находиться три квартири, зокрема та квартира, яку він отримав на

підставі спадкового договору, а також квартира в якій він проживає зі своєю сім`єю з 1989

року. Вони, власники цих квартир, попередньо домовились та користувались частками

земельної ділянки відповідно до кількості квартир, тобто по 1/3 без виділу частки в натурі.

З огляду на вказане вважає, що померлій ОСОБА_6 належала

1/3 частка земельної ділянки з кадастровим номером :01:027:0071, яка розташована в АДРЕСА_1 цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку цієї земельної ділянки, оскільки частка померлої ОСОБА_6 у вказаному майні не визначена, нотаріус не уповноважений самостійно визначати частку у праві спільної сумісної власності, а тому видати спадкоємцю свідоцтво про право на спадщину немає підстав та рекомендує звернутись до суду з позовом про визначення частки майна, належного померлому на праві спільної сумісної власності.

Відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної власності на земельну ділянку позбавляє його можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у позасудовому порядку. Таким чином, він змушений звернутись до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 стягнуто 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позов частково, визнавши за ним право власності в порядку спадкування на 1/4 частку земельної ділянки.

Апелянт зазначає, що суд прийшов до помилкового переконання, що оскільки поділ спірної земельної ділянки або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_6 не проводився, розмір її частки не визначався, то до позивача не перейшло право власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування, оскільки такий висновок суперечить ч.5. ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Вважає помилковим висновок про необхідність спеціальних знань для визначення часток кожної квартири в цілісному будинку, оскільки для цього достатньо ознайомитись з Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, що затверджена Наказом №55 від 18 червня 2007 року Міністерством з питань житлово-комунального господарства України та дозволяє розрахувати відповідні частки.

Відповідно до цієї інструкції, за розрахунком апелянта, на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 частці та 1/2 на квартиру АДРЕСА_4 виходячи з їхніх площ.

Вказує, що оскільки співвласники не обумовили розмір часток кожного із співвласників земельної ділянки за життя, яка переходить у власність спадкоємця, під час ухвалення рішення суду необхідно з`ясувати дійсні розміри часток співвласників земельної ділянки за Інструкцією та встановити частку земельної ділянки у спільній сумісній власності, яка відповідно до ст.120 ЗК України, належала спадкодавцю ОСОБА_6 та після її смерті перейшла у власність позивача як спадкоємця.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 03 листопада 2022 року на підставі спадкового договору, посвідченого 28 листопада 2012 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурою О.В., набув у власність квартиру АДРЕСА_1 розпорядженням голови Рівненської обласної державної адміністрації № 418 від 08.07.2016), буд. 21 (а.с. 6, 7).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 314496787 від 08.11.2022 року ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_5 (а.с. 8).

З свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) слідує, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З копії спадкової справи № 22/2022, заведеної 11 листопада 2022 року щодо до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 вбачається, що на підставі заповіту від 08 лютого 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Квасиловець Г.О., ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все її майно, яке на день її смерті буде належати їй за законом, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_1 (а.с. 110).

До складу спадщини після смерті ОСОБА_6 входить, зокрема земельна ділянка з кадастровим номером :01:027:0071, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № HB-023 від 14 серпня 2023 року (а.с. 14-19), про що позивачем було подано заяву до приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степурі О.В. (а.с. 117) .

З Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 686380 від 26 вересня 2005 року на підставі рішення Рівненської міської ради від 26 січня 2005 р. року № 1172 ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0. 0897 га, яка розташована по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:027:0071 (а.с.12).

Зі списку співвласників земельної ділянки серія ЯА № 686380 вищевказана земельна ділянка належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с. 12).

Відповідно до листа про розгляд звернення ОСОБА_7 до ГУ Держгеокадастру у Рівненській області № 636/0/6-23 від 26 липня 2023 року, спірна земельна ділянка станом на 01.01.2013 року площею 0,0897 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд перебувала в приватній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 686380 від 26 вересня 2005 року (а.с. 13).

З постанови приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Степури О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 серпня 2023 року слідує, що оскільки частка померлої ОСОБА_6 у вказаному майні не визначена, нотаріус не уповноважений самостійно визначати частку у праві спільної сумісної власності, видати спадкоємцю ОСОБА_6 . ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за заповітом немає підстав (а.с. 11).

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст.369 ЦК).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

За змістом ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом.

Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно із ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

За змістом п. "г" ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 392 ЦК України встановлено, що право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р., частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи за адресою: АДРЕСА_1 розташовано три квартири.

Встановлено та не заперечується сторонами, що квартира АДРЕСА_2 належить позивачу (1) ОСОБА_1 та відповідачам (2) ОСОБА_3 і (3) ОСОБА_4

Квартира АДРЕСА_4 належить відповідачці (4) ОСОБА_5

Квартира АДРЕСА_6 належала (5) ОСОБА_6 , яка померла, а право власності набув позивач на підставі спадкового договору.

Будинок сторін до складу якого входить і успадкована квартира розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:027:0071, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Право спільної сумісної власності на земельну ділянку належить (1) ОСОБА_6 , (2) ОСОБА_3 , (3) ОСОБА_1 , (4) ОСОБА_4 та (5) ОСОБА_5 на підставі Державного акта серії ЯА № 686380 від 26 вересня 2005 року.

Невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача можливості належним чином оформити свої спадкові права на земельну ділянку, що належала померлій ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

Виходячи з рівності часток у праві спільної сумісної власності колегія суддів приходить до висновку, що частка спірного майна померлої ОСОБА_6 становить 1/5 частини земельної ділянки, що відповідає загальній кількості власників у всьому будинку (до смерті ОСОБА_6 ).

Колегія суддів також звертає увагу, що у розглядуваній справі не вирішувалось питання поділу в натурі земельної ділянки, а лише визначалась ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яку успадкував ОСОБА_1 .

За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Крім того апеляційний суд зауважує, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2024 року у цій справі, то додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року також слід скасувати.

У відповідності до вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (на 60%), то з кожного відповідача підлягає до стягнення по 1141 грн. 15 коп. судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам за подачу позовної заяви та за подачу апеляційної скарги, а загалом 3423 грн. 45 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідачем ОСОБА_5 заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 11 000 грн.

Колегія суддів враховує, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).

Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відповідачем ОСОБА_5 було подано: договір про надання правничої допомоги № 1-27/11/2023 від 27 листопада 2023 року; договір про надання правничої допомоги № 6 від 16 січня 2024 року; акт приймання-передачі від 18 грудня 2023 року, в якому зазначено вартість наданої правничої допомоги у розмірі 3000 грн. 00 коп.; акт приймання-передачі № 1 від 01 квітня 2024 року, в якому зазначено вартість наданої правничої допомоги у розмірі 8 000 грн. 00 коп.

Положенням ч. 5 статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч. 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивачем в суді першої інстанції було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. В обґрунтування заява позивач зазначав, що справа не є складною, витрачений час є необґрунтованим, заявлений розмір витрат є завищеним та не відповідає критерію розумності.

Колегія суддів погоджується з доводами клопотання позивача щодо не співмірності та не пропорційності заявлених відповідачем витрат на правову допомогу виходячи із складності справи.

Таким чином, враховуючи обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд вважає, що обґрунтованим розміром витрат на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції є 5 000 грн.

Разом з тим враховуючи, що позовні вимоги частково задоволені та з урахуванням пропорційності, з позивача на користь відповідача ОСОБА_5 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 2000 грн. 00 коп. (5000 * 40 %, де 40 % - незадоволені вимоги).

Керуючись ст. ст. 141, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 квітня 2024 року та Додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку земельної ділянки з кадастровим номером :01:027:0071, яка розташована в АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3423 грн. 45 коп., по 1141 грн. 15 коп. з кожного відповідача.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 05 вересня 2024 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.