ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 463/5133/23

провадження № 61-7344св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Ситнік О. М.

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - адвоката Болдіна Вячеслава Володимировича на постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року в складі колегії суддів Левика Я. А., Крайник Н. П., Шандри М. М.

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укртрансгаз» про скасування наказу, стягнення невиплаченої при звільненні заробітної плати у вигляді невиплаченого залишку річної премії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив витребувати від Акціонерного товариства «Укртрансгаз» (далі - АТ «Укртрансгаз») інформацію щодо розміру невиплаченого йому залишку річної премії за 2021 рік та довідку про розмір заробітної плати за січень та лютий

2023 року; скасувати наказ від 10 березня 2023 року № 148 «Про затвердження Програми припинення трудових відносин з працівниками АТ «Укртрансгаз» в частині, що стосується виплати йому залишку річної премії за 2021 рік, встановленої Додатком 1 до Програми припинення трудових відносин з працівниками АТ «Укртрансгаз», Угодою про розірвання трудового договору не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні; стягнути з АТ «Укртрансгаз» невиплачену при звільненні заробітну плату у вигляді невиплаченого залишку річної премії за 2021 рік; стягнути з АТ «Укртрансгаз» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 березня 2023 року він був звільнений з роботи на посаді начальника проєктно-кошторисного відділу департаменту забезпечення виробництва АТ «Укртрансгаз» на підставі пункту 1 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Однак після прийняття рішення про звільнення за угодою сторін стало відомо, що частина невиплаченої премії за 2021 рік буде виплачена не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні. На момент подання позовної заяви АТ «Укртрансгаз» все ще не провело з ним повний розрахунок при звільненні в частині виплати залишку премії за 2021 рік.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

13 листопада 2023 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова в задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що, зважаючи на характер спірних відносин, позовна вимога про скасування у відповідній частині наказу, яким затверджено Програми припинення трудових відносин з працівниками АТ «Укртрансгаз», не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Судове рішення за такими вимогами жодним чином реально не відновить трудові права позивача, адже обумовлена сторонами угода про розірвання трудового договору, де погоджено виплату залишку премії після закінчення воєнного стану, позивачем не оскаржується. Винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням керівника, а тому не є обов`язковою. Суд не може перебирати на себе функцію призначення та нарахування премії замість органу, на якого покладені такі повноваження. Суд не може втручатися в господарську діяльність товариства. Зазначений стороною позивача розмір премії є лише припущенням, оскільки розмір змінної винагороди/премії визначає виключно керівник. Зважаючи на твердження відповідача щодо невиплати спірної частини премії за 2021 рік іншим працівникам, відсутності відповідних наказів про таке нарахування та виплату, вимоги позивача в цій частині є передчасними. Саме собою положення статті 116 КЗпП України не є безумовною перепоною для погодження сторонами в добровільному порядку виплати залишку премії. Роботодавець не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами, однак в цій справі наявна спільна згода сторін.

16 квітня 2024 року постановою Львівського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову.

Скасовано наказ АТ «Укртрансгаз» від 10 березня 2023 року № 148 «Про затвердження Програми припинення трудових відносин з працівниками Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в частині, що стосується виплати ОСОБА_1 залишку річної премії за 2021 рік, встановленої Додатком 1 до Програми припинення трудових відносин з працівниками АТ «Укртрансгаз», Угодою про розірвання трудового договору не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 невиплачену при звільненні заробітну плату у вигляді невиплаченого залишку річної премії за

2021 рік у розмірі 47 771,00 грн.

Стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 233 081,25 грн.

Апеляційний суд керувався тим, що положення Додатку 1 до Програми припинення трудових відносин з працівниками АТ «Укртрансгаз» суперечать чинному законодавству, яке регулює трудові відносини, та порушують трудові права позивача. Зокрема, Угодою про розірвання трудового договору протиправно передбачено, що строк виплати невиплаченого залишку річної премії за 2021 рік настане після закінчення воєнного стану, що суперечить статті 116 КЗпП України, яка визначає строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Зважаючи на вказане, наказ від 10 березня 2023 року № 148 «Про затвердження Програми припинення трудових відносин з працівниками Акціонерного товариства «Укртрансгаз» в частині, що стосується виплати залишку річної премії працівнику ОСОБА_1 за 2021 рік не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні, є незаконним оскільки суперечить вимогам Конституції України, нормам трудового законодавства, що стосуються мінімальних гарантій для працівників при реалізації їх трудових прав, а саме відстрочує на невизначений час виплату належних позивачу при звільненні сум, які згідно із статтею 116 КЗпП України повинні бути виплачені в день звільнення. Зважаючи на те, що належна позивачу премія, яка є частиною його заробітної плати, не була виплачена в день звільнення, а до звільнення йому виплачено лише 50 % належної премії, з відповідача має бути стягнута невиплачена при звільненні заробітна плата у вигляді невиплаченого залишку премії за 2021 рік та відповідно до статті 117 КЗпП України середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені, але не більше як за 6 місяців.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

16 травня 2024 року представник АТ «Укртрансгаз» звернувся з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року, в якій просить її скасувати, рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 13 листопада 2023 року залишити в силі.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2023 року в справі № 201/8083/21 (провадження № 61-11631св22), від 31 серпня 2022 року в справі № 363/3659/20 (провадження № 61-6476св22), від 05 жовтня 2022 року в справі № 753/6287/21 (провадження № 61-6807св22), від 15 березня 2023 року в справі № 201/8085/21 (провадження № 61-11636св22), щодо співмірності розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Апеляційний суд стягнув середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що майже в чотири рази перевищує розмір невиплаченої премії.

Сторонами Угоди про розірвання договірних відносин досягнуто взаємної згоди щодо порядку та строку виплати залишку премії за 2021 рік. Тобто позивач своїм підписом засвідчив згоду з умовами Угоди про розірвання договірних відносин. Воєнний стан в Україні продовжується, акціонер компанії не приймав рішення про виплату працівникам залишку премії, а тому строк її виплати не настав. Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 116 КЗпП України в системному взаємозв`язку з укладеною між роботодавцем та працівником Угодою про розірвання трудового договору на підставі частини першої статті 36 КЗпП України згідно з Програмою припинення трудових відносин з працівниками, затвердженою наказом АТ «Укртрансгаз» від 10 березня 2023 року № 148; статей 10, 11 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-IX «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон № 2136-IX).

Угода про розірвання трудового договору, яку позивач підписав та погодив у ній виплату залишку премії за 2021 рік після закінчення воєнного стану, не оспорюється ОСОБА_1 Наказ АТ «Укртрансгаз» від 10 березня 2023 року № 148 «Про затвердження Програми припинення трудових відносин з працівниками Акціонерного товариства «Укртрансгаз» є відомчим організаційно-розпорядчим актом, має загальну дію і забезпечує організацію управлінських процесів товариства, його скасування є завідомо безпідставним та незаконним, обраний позивачем у цій частині спосіб захисту є неефективним. Обрання неефективного способу захисту порушеного права є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року № 910/10011/19, постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року в справі № 922/3308/20).

Суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив зібрані в справі докази та відхилив клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції, залишив без уваги клопотання учасників судового процесу про відкладення судового засідання, чим обмежив доступ до судочинства.

Позиція позивача

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що Угодою про розірвання трудового договору протиправно передбачено, що строк виплати невиплаченого залишку річної премії за 2021 рік настане після закінчення воєнного стану, що суперечить статті 116 КЗпП України, яка визначає строки розрахунку при звільненні, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплатити заробітну плату. Відповідач не довів, що невиплата премії за 2021 рік мала місце через ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Угода про розірвання трудового договору є складовою частиною наказу АТ «Укртрансгаз» від 10 березня 2023 року № 148, який оспорюється ним, тому спосіб захисту він обрав ефективний.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з АТ «Укртрансгаз», де обіймав посаду начальника проєктно-кошторисного відділу департаменту забезпечення виробництва.

Наказом АТ «Укртрансгаз» від 10 березня 2023 року № 148 затверджено Програму припинення трудових відносин з працівниками із встановлення строку її дії до 31 березня 2023 року.

За цією Програмою в разі звільнення працівника за угодою сторін виплата всіх сум, що належить йому від товариства, здійснюється в день звільнення, за винятком залишку річної премії за 2021 рік, виплата якої здійснюється не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні.

28 березня 2023 року між ОСОБА_1 і роботодавцем укладено угоду про розірвання трудового договору на наступних умовах: трудовий договір з працівником припиняється за угодою сторін 31 березня 2023 року згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України; роботодавець зобов`язується в день звільнення виплатити працівнику заробітну плату, нараховану на дату звільнення, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, одноразову грошову допомогу в розмірі чотирьох посадових окладів; не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні - виплатити залишок річної премії за 2021 рік.

Наказом відповідача від 28 березня 2023 року № 215-к позивача звільнено за угодою сторін.

Позиція Верховного Суду

Касаційне провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Стосовно доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив зібрані в справі докази та відхилив клопотання про призначення судового засідання в режимі відеоконференції, залишив без уваги клопотання учасників судового процесу про відкладення судового засідання, чим обмежив доступ до судочинства, необхідно зазначити таке.

Не оспорюється за доводами касаційної скарги та підтверджується матеріалами справи, що про розгляд справи 16 квітня 2024 року в приміщенні Львівського апеляційного суду сторони були повідомлені належним чином.

12 квітня 2024 року на електронну адресу Львівського апеляційного суду надійшло клопотання АТ «Укртрансгаз» про призначення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідно до статті 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою. Учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Враховуючи те, що АТ «Укртрансгаз» з клопотанням про призначення судового засідання в режимі відеоконференції звернулося пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, апеляційний суд відмовив у задоволенні такого клопотанням із дотриманням процесуального закону.

15 квітня 2024 року представник АТ «Укртрансгаз» подав до апеляційного суду клопотання про відкладення судового засідання з підстав, що він не може прийняти участь в судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду, оскільки прийматиме участь у судових справах в Північному апеляційному господарському суді.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Наведені представником АТ «Укртрансгаз» причини неявки апеляційний суд визнав неповажними, вказавши у постанові, що розгляд справи призначався заздалегідь, АТ «Укртрансгаз» взмозі було забезпечити участь іншого свого представника для участі в судовому засіданні.

Отже, відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в апеляційному суді, а наведені його представником причини неявки в судове засідання апеляційний суд відповідно до дискреційних повноважень визнав неповажними, тому відсутні підстав для висновку, що суд обмежив доступ відповідача до судочинства, адже суд діяв відповідно до вимог статті 372 ЦПК України та не порушив право відповідача бути заслуханим.

Стосовно суті спору, необхідно зазначити таке.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР«Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР) додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До структури заробітної плати входять також інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті (частина друга та третя статті 97 КЗпП, стаття 15 Закону № 108/95-ВР).

Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.

У статті 117 КЗпП України зазначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суди встановили, що наказом АТ «Укртрансгаз» від 21 жовтня 2022 року № 556 «Про преміювання за результатами роботи за 2021 рік» вирішено, що виплата працівникам премії за 2021 рік здійснюється з урахуванням фінансових можливостей підприємств Групи Нафтогаз, зокрема: у жовтні та грудні 2022 року виплачується 30 % та 20 % фактичної суми річної премії за 2021 рік, виплату залишку (50 %) від фактичної суми річної премії за 2021 рік відтерміновано до прийняття відповідного рішення акціонером товариства щодо цього питання.

Відповідно до наказу АТ «Укртрансгаз» від 21 жовтня 2022 року № 556 ОСОБА_1 здійснено нарахування та виплату 30 % (28 663,00 грн) та 20 % (19 108,00 грн) фактичної річної премії за 2021 рік.

Наказом АТ «Укртрансгаз» від 10 березня 2023 року № 148 затверджено Програму припинення трудових відносин з працівниками із встановленням строку її дії до 31 березня 2023 року.

За цією Програмою в разі звільнення працівника за угодою сторін виплата всіх сум, що належить йому від товариства, здійснюється в день звільнення, за винятком залишку річної премії за 2021 рік, виплата якої здійснюється не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні.

28 березня 2023 року між ОСОБА_1 і роботодавцем укладено угоду про розірвання трудового договору на наступних умовах: трудовий договір з працівником припиняється за угодою сторін 31 березня 2023 року згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України; роботодавець зобов`язується в день звільнення виплатити працівнику заробітну плату, нараховану на дату звільнення, компенсацію за невикористану щорічну відпустку, одноразову грошову допомогу в розмірі чотирьох посадових окладів; не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні - виплатити залишок річної премії за 2021 рік.

Наказом відповідача від 28 березня 2023 року № 215-к позивача звільнено за угодою сторін без виплати залишку річної премії за 2021 рік.

АТ «Укртрансгаз» у касаційній скарзі зазначає, що сторонами Угоди про розірвання договірних відносин досягнуто взаємної згоди щодо порядку та строку виплати залишку премії за 2021 рік, тобто позивач своїм підписом засвідчив згоду з умовами Угоди про розірвання договірних відносин; воєнний стан в Україні продовжується, акціонер компанії не приймав рішення про виплату працівникам залишку премії, а тому строк її виплати не настав.

Верховний Суд вважає наведені доводи обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє дотепер.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон № 2136-ІХ, яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами другою та третьою статті 1 Закону № 2136-ІХ встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом № 2136-ІХ.

Відповідно до статті 10 Закону № 2136-ІХ заробітна плата виплачується працівнику на умовах, визначених трудовим договором. Роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.

На період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця (стаття 11 Закону № 2136-ІХ).

Наявність наказу АТ «Укртрансгаз» від 21 жовтня 2022 року № 556 та включення ОСОБА_1 до списку на річне преміювання працівників апарату, підрозділів при апараті та філії «Оператор газотранспортної системи України» АТ «Укртрансгаз» за 2021 рік (витяг з Додатку 2 до наказу), підтверджує, що позивач є працівником АТ «Укртрансгаз», якого роботодавець вирішив винагородити за підсумками роботи за 2021 рік премією, 50 % від якої в розмірі 47 771,00 грн йому вже виплачено у жовтні та грудні 2022 року, а інші 50 % залишаються обов`язковими до виплати.

Отже, 50 % премії за підсумками роботи за 2021 рік є сумою, належною працівнику від підприємства, ці обставини не оспорюються та не заперечуються АТ «Укртрансгаз».

Відповідно до статті 9 КЗпП України умови трудових договорів, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Забороняється примушення працівника до укладення трудового договору, який містить умови, щодо яких між працівником та роботодавцем не досягнуто взаємної згоди.

Згідно із статтею 97 КЗпП України роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до статті 22 Закону № 108/95-ВР суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Програмою припинення трудових відносин з працівниками АТ «Укртрансгаз» виплату залишку річної премії за 2021 рік обумовлено не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні, на її підставі з позивачем укладено Угоду про розірвання договірних відносин, яка є результатом взаємної домовленості між працівником та роботодавцем стосовно строку виплати спірних сум.

Отже, в цій справі відсутні підстави для висновку, що роботодавець в односторонньому порядку прийняв рішення з питань оплати праці ОСОБА_1 , адже сторони добровільно обумовили в угоді про розірвання трудового договору порядок виплати залишку річної премії за 2021 рік не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану. Доказів укладення такої угоди під примусом чи тиском матеріали справи не містять, а позивач на такі обставини не посилається.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (стаття 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд виснує про те, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Згідно з послідовною та сталою правовою позицією Верховного Суду відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу захисту способам, визначеним законодавством та/або його неефективність для захисту порушеного права/інтересу позивача є самостійною та достатньою підставою для відмови в позові.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20), постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року в справі № 922/3308/20).

Угода про розірвання трудового договору, яку позивач підписав та погодив у ній виплату залишку премії за 2021 рік після закінчення воєнного стану, не оспорюється ОСОБА_1 , тому позовна вимога про скасування у відповідній частині наказу, яким затверджено Програму припинення трудових відносин з працівниками АТ «Укртрансгаз», не відповідає ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах, що правильно зазначив суд першої інстанції.

Оскільки підстав для стягнення залишку для річної премії не встановлено, суд першої інстанції правильно виснував про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні як похідної вимоги.

Апеляційний суд залишив без уваги те, що позивач не оспорив Угоду про розірвання трудового договору з ним, однак така обставина суттєво впливає на вирішення спору про стягнення невиплачених сум та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

У зв`язку з висновком Верховного Суду про необґрунтованість заявленого позову в цілому доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2023 року в справі № 201/8083/21 (провадження № 61-11631св22), від 31 серпня 2022 року в справі № 363/3659/20 (провадження № 61-6476св22), від 05 жовтня 2022 року в справі № 753/6287/21 (провадження № 61-6807св22), від 15 березня 2023 року в справі № 201/8085/21 (провадження № 61-11636св22), щодо співмірності розміру стягнутого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, не становлять самостійну підставу для скасування оскаржуваного судового рішення.

Безпідставними є також доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування статті 116 КЗпП України в системному взаємозв`язку з укладеною між роботодавцем та працівником Угодою про розірвання трудового договору на підставі частини першої статті 36 КЗпП України згідно з Програмою припинення трудових відносин з працівниками, затвердженою наказом АТ «Укртрансгаз» від 10 березня 2023 року № 148; та статей 10, 11 Закону № 2136-IX, адже виплата залишку премії за підсумками роботи за 2021 рік є результатом взаємної домовленості роботодавця і працівника щодо оплати праці та обумовлена терміном не пізніше 90 календарних днів після закінчення воєнного стану в Україні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке відповідає вимогам закону, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

У статті 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач за подання касаційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3 436,00 грн.

Відповідно до підпункту 7 частини другої статті 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI)в редакції, чинній на момент звернення з касаційною скаргою, ставка судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становила 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 3674-VI судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону № 3674-VIна момент подання позову в справі передбачено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становить один відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 2684,00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Отже, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами про скасування наказу від 10 березня 2023 року № 148 «Про затвердження Програми припинення трудових відносин з працівниками АТ «Укртрансгаз» в частині, що стосується виплати йому залишку річної премії за 2021 рік, та стягнення з АТ «Укртрансгаз» невиплаченої при звільненні заробітної плати в вигляді невиплаченого залишку річної премії за 2021 рік.

Проте за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід сплачувати судовий збір, що підтверджується правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 30 січня 2019 року в справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Оскаржуваною постановою апеляційного суду стягнуто з АТ «Укртрансгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 233 081,25 грн, тому за подання касаційної скарги в цій частині відповідач мав сплатити судовий збір у розмірі 4661,62 грн (2330,81 грн (1 % від 233 081,25 грн) * 2 (200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви)).

Відповідач за подання касаційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 3 436,00 грн, тобто недоплачено судовий збір у розмірі 1 225,62 грн, які необхідно стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави.

Оплачену відповідачем суму судового збору в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 3 436,00 грн необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь «Укртрансгаз».

Керуючись статтями 389, 400, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника Акціонерного товариства «Укртрансгаз» - адвоката Болдіна Вячеслава Володимировича задовольнити.

ПостановуЛьвівського апеляційного суду від 16 квітня 2024 року скасувати, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року залишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави недоплачений судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1 225,62 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Укртрансгаз» сплачений судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3 436,00 гривень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О. М. Ситнік
Судді:А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров
В. В. Пророк