Справа № 738/970/24
№ провадження 2/738/375/2024
Рішення

іменем України

04 вересня 2024 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi головуючого судді Парфененко О. Я., за участю секретаря судового засідання Зубкович Н. Ф., відповідачки ОСОБА_1 , представника відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засiданнi позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії,

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

01 травня 2024 року до суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії.

Позов обґрунтований тим, що 27 квітня 2022 року відповідачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуло заяву та призначило відповідачці пенсію по інвалідності з 22 лютого 2022 року.

14 вересня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняло рішення № 60, яким відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності за заявою, поданою 27 квітня 2022 року, та встановлено, що права на призначення пенсії відповідачка не мала, оскільки у страховий стаж відповідачки безпідставно зараховано період трудової діяльності відповідно до трудової книжки, у якій прізвище відповідачки зазначено « ОСОБА_3 », а згідно із паспортом та свідоцтвом про шлюб прізвище відповідачки « ОСОБА_4 ».

Позивач вважає, що кошти в розмірі 15 183,50 грн за період з 22 лютого до 30 вересня 2022 року виплачені відповідачці безпідставно.

Відповідачка добровільно не повернула переплату пенсії. Позивач, посилаючись на положення статті 1212 ЦК України, просить стягнути з відповідачки на користь позивача переплату пенсії в розмірі 15 183,50 грн та вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

27 травня 2024 року до суду від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, 24 липня 2024 року до суду від представника відповідачки надійшли додаткові письмові пояснення до відзиву, у яких представник відповідачки просить відмовити у задоволенні позову, зазначає, що записи прізвища відповідачки у паспорті, трудовій книжці та інших документах попри розбіжності в орфографічній фіксації є ідентичними, що підтверджується Експертним висновком № 056/1008-а від 22 травня 2024 року. Станом на дату ухвалення рішення про призначення відповідачці пенсії по інвалідності позивач не встановив, що документі, які подала відповідачка були недостатніми чи такими, що викликають сумнів у достовірності наданої інформації, тому підстави для скасування первісного рішення про призначення пенсії по інвалідності позивач не довів.

Представник позивача відповідь на відзив до суду не подав.

2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує позовні вимоги.

Відповідачка, представник відповідачки заперечували щодо позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та додаткових письмових поясненнях до відзиву.

3.Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 27 квітня 2022 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Згідно із Протоколами перерахунку пенсії від 29 квітня 2022 року, 12 травня 2022 року, 18 червня 2022 року ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності з 22 лютого 2022 року до 31 березня 2023 року у розмірі 2 100,00 грн щомісячно.

14 вересня 2022 року начальник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийняв рішення про відмову в призначенні пенсії № 60 (рішення про призначення від 29 квітня 2022 року скасовано), згідно з яким відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності третьої групи ОСОБА_1 через відсутність необхідного страхового стажу 14 років. У рішенні зазначено про неврахування періодів роботи, які зазначені в трудовій книжці НОМЕР_1 через розбіжності між прізвищами заявниці у паспорті і трудовій книжці.

У повідомленні Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 20 вересня 2022 року зазначено, що рішенням № 60 від 29 квітня 2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності з 22 лютого 2022 року, при цьому страховий стаж, який зазначений у наданій ОСОБА_1 трудовій книжці НОМЕР_1 від 02 листопада 1981 року був безпідставно врахований до стажу для призначення пенсії.

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області Листом № 2500-0403-8/37489 від 26 жовтня 2022 року повідомило ОСОБА_1 про те, що при перерахунку пенсії у неї виникла переплата пенсії в сумі 15 183,50 грн за період з 22 лютого 2022 року до 30 вересня 2022 року та просило внести суму переплати добровільно на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності. Виписки по картці ОСОБА_1 містять відомості про зарахування щомісячно грошових коштів, які надходили з Пенсійного фонду як пенсія протягом періоду з червня 2022 року до вересня 2022 року та з грудня 2022 року до травня 2024 року.

Згідно із позовною заявою ОСОБА_1 на час подання позовної заяви до суду суму переплати пенсії у добровільному порядку не повернула.

Позивач не виконав вимоги ухвал суду про надання доказів: копій матеріалів пенсійних справ про призначення пенсії ОСОБА_1 .

4.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Положеннями статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути і тоді майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Зазначені висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17 та від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17.

При цьому, в статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до частини першої статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Таким чином, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку лише внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних.

Обов`язковою ознакою, необхідною для стягнення надміру виплаченої пенсії, по-перше є, якщо її виплата є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача, зловживання з його боку або усвідомлення набувачем подання ним в органи пенсійного фонду недостовірних даних.

До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Суд встановив, що позивач призначив та виплачував відповідачці пенсію по інвалідності третьої групи, а через деякий час позивач скасував раніше прийняте рішення про призначення пенсії відповідачці та припинив виплату пенсії, оскільки працівники Пенсійного фонду при опрацюванні документів, які надала відповідачка для призначення пенсії, безпідставно врахували до стажу для призначення періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, оскільки виявили розбіжності між прізвищами відповідачки у паспорті і трудовій книжці, при цьому будь-які рахункові помилки, які б могли вплинути на визначення розміру пенсії відсутні, а також будь-які докази того, що переплата пенсії виникла внаслідок зловживань з боку відповідачки, чи відповідачка допустила недобросовісну поведінку, позивач суду не надав.

Суд зазначає, що під час розгляду справи в суді, позивач без поважної причини не виконав вимоги ухвал суду про витребування доказів, які наявні у позивача, а саме не надав суду копій матеріалів пенсійних справ про призначення пенсії ОСОБА_1 .

Натомість, відповідачка та її представник під час розгляду справи надали належні докази, які підтверджують, що станом на час розгляду справи у суді відповідачка продовжує отримувати пенсію.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов висновку, відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів неправомірної поведінки відповідачки або надання нею неправдивих документів для призначення пенсії, позивач добровільно здійснив нарахування пенсії, при цьому рахункові помилки та недобросовісність відповідачки як набувача коштів відсутні.

На підставі викладеного, кеpуючись статтями 263 265 ЦПК Укpаїни, суд

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення переплати пенсії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Позивач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, місцезнаходження місто Чернігів, вулиця П`ятницька, 83А, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 21390940.

Відповідачка: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення в повному обсязі складене 06 вересня 2024 року.

Суддя О. Я. Парфененко