Справа № 344/5937/24
Провадження № 22-ц/4808/979/24
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Фединяка В.Д.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.

учасники справи

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року, ухвалене судом у складі судді Атаманюка БМ.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей,

в с т а н о в и в:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого вказав, що сторони з 07 травня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано, місцем проживання дітей визначено разом із матір`ю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 жовтня 2023 року, яке постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року залишено без змін, ухвалено стягувати із позивача на користь відповідача на утримання дітей щомісячно аліменти у розмірі по 5000 грн на кожну дитину.

Позивач посилається на те, що його матеріальний стан змінився, а стан здоров`я погіршився. Згідно довідки до акта огляду медико-соціальної експертизи від 18 січня 2024 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання на строк до 01 лютого 2025 року, протипоказана важка фізична праця. Рекомендовано проходження імунобіологічної терапії (гуселькумаб) 100 мг п/ш 1 раз на місяць, ІІ доза через 1 місяць, далі 1 раз на 8 тижнів тривало. Оціночна (ринкова) вартість лікарського засобу Гуселькумаб (Tremfa (Guselkumab-100 mg), на дату оцінки, складає 111 234 грн або 2 875 доларів США (по курсу НБУ: 1 $ США = 38,69 грн).

Крім того, позивач зазначив, що з 06.10.2023 року його звільнено з роботи, та на даний час через стан здоров`я не працює.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми сплачених доходів та утримання податків від 18.03.2024, яка видана за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року, за жовтень-грудень 2023 року та 1 квартал 2024 року, позивач доходів не отримував. Позивач не отримує жодних видів допомоги.

З метою сплати суми аліментів, позивач позичив грошові кошти у розмірі 98 528 грн, про що уклав договір позики, тому, має непогашені боргові зобов`язання, які утворились внаслідок накопичення заборгованості зі сплати аліментів.

У зв`язку з викладеним, просив суд зменшити розмір аліментів на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1600 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей відмовлено.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2024 року заяву ОСОБА_6 про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року, та ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неправильно оцінено докази щодо зміни доходу апелянта, а саме як невелике збільшення.

Суд помилково вважав позику скаржника як дохід, оскільки призначення позики згідно договору полягало у погашенні заборгованості зі сплати аліментів та призвели до наявності майнових зобов`язань у позивача. Отримання цих коштів не заперечувалось відповідачкою.

Також, суд першої інстанції не надав оцінки тому факту, що скаржнику згідно пункту 8 консультаційного висновку спеціаліста КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради» від 07.03.2024 року рекомендовано проходження імунобіологічної терапії (гуселькумаб) 100 мг п/ш 1 раз на місяць, ІІ доза через 1 місяць, далі 1 раз на 8 тижнів тривало, оціночна вартість якого на дату оцінки складає 111 234 грн або 2 875 доларів США (по курсу НБУ: 1 $ США = 38,69 грн).

Суд не взяв до уваги, що обстеження та медичні призначення зроблені після оскарження рішення суду першої інстанції щодо розміру призначених до сплати аліментів на утримання дітей.

Вважає, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги аргументи відповідачки про невелику кількість днів, які минули від дати остаточного рішення суду у справі про стягнення аліментів і до подачі ним позовної заяви про зменшення розміру аліментів, оскільки дана обставина нічого не доводить.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка зазначила, що даний позов є безпідставним й таким, що спрямований на порушення прав дітей на належне забезпечення батьком, який намагається ввести суд в оману, оскільки володіє мільйонними статками та має значні неофіційні прибутки, що належним чином встановлено судами першої та апеляційної інстанцій в цивільній справі №344/1374/23 щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів зміни обставин, що існували на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів, визначені статтею 192 СК України, що можуть бути підставами для зменшення розміру аліментів.

Судом досліджено обставини, що під час шлюбу, а саме з 2014 по 2021 рік сторонами набуто нерухоме майно та транспортні засоби загальною вартістю 13 678 386,00 грн, що на даний час є предметом поділу в цивільній справі № 354/509/, а саме: - 4-поверховий житловий будинок площею 190,16 м.кв з басейном та сауною в АДРЕСА_1 вартістю 6 567 232 грн., що з 1 по 3 поверхи використовується в якості готелю, 4 поверх для власного проживання (згідно декларації, будівництво завершено в 2017р.); - квартира в м. Івано-Франківську загальною площею 123,9 кв.м. придбана в 2021 році вартістю 2 972 801,00 грн. - квартира в м. Івано-Франківську загальною площею 62,5 кв.м. придбана в 2014 році вартістю 1 851 121,00 грн; - нежитлові приміщення в Івано-Франківську, придбані в 2017 році вартістю 61 743,00 грн; - транспортний засіб LEXUS RX 400Н придбаний в 2015 році вартістю 475 030,00 грн; - транспортний засіб Dodge Challenger придбаний в грудні 2020 році вартістю 1 750 495 грн (перебуває в користуванні позивача).

Вказаний 4-поверховий будинок вартістю 6 567 232 грн позивач вважає своєю особистою власністю, з вересня 2023 року одноосібно використовує 4-й поверх для власного проживання та отримує кошти від оренди в якості готелю «Карпатська вежа».

Окрім зазначеного майна, позивачу одноосібно належить земельна ділянка вартістю 35 000 доларів США (1 393 542,00 грн), в с. Микуличин (кадастровий номер: :10:006:0026), а також на даний час позивач в судовому порядку намагається визнати речові права на автомобіль Volkswagen Atlas, вартістю 797 008 грн., набутий в 2020 році третьою особою (справа № 335/3926/23, перебуває в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя).

В провадженні Яремчанського міського суду перебуває цивільна справа №354/509/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки до реєстрації шлюбу, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, де ОСОБА_1 стверджує, що є власником та співвласником нерухомого і рухомого майна, вартістю понад 13 600 000 грн, в тому числі стверджує, що є одноосібним власником 4-поверхового житлового будинку в с. Микуличин.

Станом на сьогоднішній день неофіційний «туристичний бізнес» приносить відповідачу доходи від 70 000 грн щомісячно в якості орендної плати за проживання у 4-поверховому будинку з сауною та басейном в с. Микуличин, що спільно будувався подружжям.

Крім того, позивач має ще один неофіційний бізнес, який був створений спільно з відповідачкою у 2007 році - інтернет магазин з продажу товарів для обробки деревини «Kengaoil», неофіційно з 2013 року займається викупом та подальшою реалізацією автомобілів із США.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів .

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що позивачем, з часу прийняття рішення про стягнення аліментів, не наведено нових обставин, таких як зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я чи інших обставин, які б на підставі ст. 192 Сімейного кодексу України давали право на зменшення розміру стягуваних аліментів.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2023 року шлюб між сторонами розірвано, місцем проживання дітей визначено разом із матір`ю.

Рішенням Івано-Франківського міського суду в цивільній справі №344/1374/23 від 06 жовтня 2023 року, яке залишене без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, стягнуто із позивача на користь відповідачки на утримання дітей аліменти у розмірі по 5000 грн щомісячно на кожну дитину.

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертизи від 18 січня 2024 року, позивачу ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання на строк з 18 січня 2024 року до 01 лютого 2025 року, протипоказана важка фізична праця .

Згідно консультативному висновку спеціаліста від 07 березня 2024 року, ОСОБА_8 рекомендовано лікування препаратами, серед яких додано імунобіологічну терапію гуселькумаб.

Згідно оціночної (ринкової) вартості лікарського засобу Гуселькумаб (Tremfa (Guselkumab-100 mg), яка надана позивачем, на дату оцінки, складає 111 234 грн або 2 875 доларів США (по курсу НБУ: 1 $ США = 38,69 грн).

Відповідно до виписки №3257 з медичної карти стаціонарного хворого від 18 березня 2024 року, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у період з 11.03.2024 року по 18.03.2024 року.

ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади менеджера збуту за згодою сторін з 07.10.2023 року згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом №10 від 06.10.2023 року.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми сплачених доходів та утримання податків від 18.03.2024, яка видана за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року, за жовтень-грудень 2023 року та 1 квартал 2024 року ОСОБА_1 доходів не отримував.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального стану, стану здоров`я так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і погіршення стану здоров`я і зміни матеріального стану. Однак, зміна стану здоров`я є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів ОСОБА_1 зазначав, що у нього від моменту призначення аліментів, відбулося погіршення матеріального становища, оскільки його звільнено з роботи, у нього відсутні доходи у період з першого кварталу 2023 року по перший квартал 2024 року, а також погіршився стан здоров`я, йому встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження вказаних обставин, позивач надав довідку до акта огляду медико-соціальної експертизи від 18 січня 2024 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 установлено ІІІ групу інвалідності загального захворювання на строк до 01 лютого 2025 року.

Встановлення позивачу інвалідності третьої групи свідчить про погіршення стану здоров`я позивача та викликає необхідність нести додаткові витрати на відновлення стану свого здоров`я, що доведено належними доказами та свідчить про те, що у позивача відбулися зміни у стані його здоров`я після ухвалення рішення Івано-Франківського міського суду від 06 жовтня 2023 року про стягнення з позивача на користь відповідачки на утримання дітей аліментів.

Крім того, позивачем надано докази, що його звільнено з роботти з 06 жовтня 2023 року, що вплинуло на його доходи.

Отже, у даній справі наявні підстави для зміни розміру аліментів: погіршення здоров`я платника аліментів, зміна матеріального стану.

Вищевказані обставини відповідно до положень статті 192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів.

Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22).

Проте суд першої інстанції не надав відповідної оцінки вказаним обставинам справи та дійшов помилкового висновку, про те, що обставина погіршення стану здоров`я ОСОБА_8 вже була предметом судового розгляду в суді першої інстанції та під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, яким було визначено розмір аліментів.

Судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що рішення Івано-Франківського міського суду про стягнення з позивача на користь відповідачки на утримання дітей щомісячно аліменти у розмірі по 5000 грн на кожну дитину ухвалено 06 жовтня 2023 року, а інвалідність ОСОБА_8 встановлено 18 січня 2024 року, тобто після винесення рішення по справі, про що також зазначено в постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року, яким рішення Івано-Франківського міського суду від 06 жовтня 2023 року залишено без змін.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині є слушними.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вказані вище обставини на які посилається позивач, не є підставою зменшення аліментів до розміру 1600 грн на кожну дитину щомісячно. Так, постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником нерухомого та рухомого майна (квартир по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 ), житлового будинку (який використовується в якості готелю) та земельної ділянки з кадастровим номером :10006:0026 по АДРЕСА_1 , транспортних засобів марки LEXUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 та марки DODGE CHALLENGER, реєстраційний номер НОМЕР_2 ). Вказане майно є предметом розгляду справи про поділ спільного майна подружжя. Належних доказів про те, що готель не працює, позивачем не надано. Посилання скаржника на наявність у нього непогашених боргових зобов`язання, які утворились внаслідок накопичення заборгованості зі сплати аліментів є необґрунтованими, та не є підтвердженням зміни матеріального стану платника аліментів.

Посилання позивача на те, що він потребує дороговартісного лікування, суд оцінює критично, оскільки консультативний висновок спеціаліста, яким рекомендовано лікування препаратами, серед яких додано імунобіологічну терапію гуселькумаб, складено лікарем консультантом 07 березня 2024 року. Випискою №3257 з медичної карти стаціонарного хворого підтверджується, що після складення зазначеного висновку ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 11.03.2024 року по 18.03.2024 року, виписаний з поліпшенням. Лікувальні та трудові рекомендації:спостереження в дерматовенеролога та ревматолога, гігієна та догляд за шкірою. В зазначеному переліку відсутня терапія препаратом гуселькумаб.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів слід задовольнити частково та з зменшити розмір аліментів з 5 000 грн на кожну дитину до 4000 грн на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому таке зменшення не буде порушувати право дітей на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Кута РМ. відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2024 року звільнено від сплати судового збору.

За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в сумі 1453,44 грн.

Відповідно до ч. 6 ст.141ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено частково, а саме на 20%, тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 290,68 грн підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Що стосується додаткового рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2024 року, апеляційний суд виходить з того, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.

Відповідно 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Оскільки рішення суду підлягає скасуванню, то і додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2024 року підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на правничу допомогу за заявою ОСОБА_2 у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного.

У справі, що переглядається, в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України у відзиві на позовну заяву сторона відповідача зазначила попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції в розмірі 12 000 грн.

Рішення Івано-Франківським міським судом ухвалено 28 травня 2024 року.

Заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 витрат за надання правничої (правової) допомоги адвокатом в розмірі 7500 грн подано 31 травня 2024 року через систему «Електронний суд», тобто в строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року.

Наявність договірних відносин між адвокатським об`єднанням «Перша колегія адвокатів України» в особі адвоката Манченко О.В. та ОСОБА_2 підтверджується витягом (в частині предмету договору, повноважень, оплати послуг)з договору про надання професійної правничої допомоги №255/24 від 17 квітня 2023 року.

Пунктом 3 вказаного договору визначено порядок виконання та оплату послуг.

Відповідно до п 3.1. даного договору, за результатами надання правничої допомоги складається Акт виконаних робіт/наданих послуг, що підписується представниками кожної зі Сторін. В акті вказується обсяг наданої юридичної допомоги, її вартість, а також перелік та вартість усіх інших витрат Виконавця, пов`язаних з виконанням даного договору, що підлягають відшкодуванню (витрати на дорогу,залучення інших спеціалістів, інші витрати).

Пунктом 3.4. даного договору передбачено, що за послуги з надання правничої допомоги, передбачені даним Договором, клієнт сплачує виконавцю гонорар, у розмірі визначеному згідно наданих розрахунків та актів виконаних робіт/наданих послуг.

В додатку №1 до договору про надання правничої допомоги №255/24 від 17.04.2024 року зазначено розрахунок вартості послуг адвоката (виконавця) станом на 28.05.2024 року, відповідно до якого: надання консультації клієнту - 500 грн; послуги пов`язані із вивченням позовної заяви та додатків - 1000 грн за 2 год.; ознайомлення із матеріалами справи 500 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу 3000 грн; клопотання про долучення доказів 500 грн; представництво у суді - 2000 грн за 2 судових засідання.

Відповідно до акту виконаних робіт та рахунку на оплату адвокат Манченко О.В. надала наступні послуги ОСОБА_2 , на загальну суму 7500 грн, що включають в себе: надання консультації клієнту - 500 грн; пов`язаних із вивченням позовної заяви та додатків - 1000 грн за 2 год.; ознайомлення із матеріалами справи 500 грн; складання відзиву - 3000 грн; клопотання про доручення доказів 500 грн; пов`язаних із представництвом у судах - 2000 грн за 2 судових засідання.

Згідно рахунку на оплату №0079 від 28 травня 2024 року адвокат Манченко О.В. надала ОСОБА_2 послуги: правнича допомога усного характеру 2000 грн, правнича допомога із складанням письмових документів 3500 грн, участь у судових засіданнях 2000 грн, на загальну суму 7500 грн.

Позивачем було надано заперечення щодо не співмірності заявлених відповідачкою витрат на правничу допомогу, в обгрунтуванння якого посилаючись на положення ч. 7 ст. 141 ЦПК України, зазначив, що ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2024 року позивача звільнено від сплати судового збору, тому вважав, що судові витрати мають бути компенсовані відповідачці за рахунок держави.

Вважає, що розмір витрат є завищеним і не співмірним зі складністю справи, яка базується на відомостях справи про стягнення аліментів, де представником ОСОБА_2 є також адвокат Манченко О.В., тому всі обставини справи представнику вже були відомі і не потребували часу на їх вивчення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Колегія суддів оцінивши подані стороною відповідачки докази, враховуючи, складність справи, реальність (дійсність та необхідність), обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу розміру виконаної адвокатом роботи, враховуючи заперечення позивача стосовно співмірності та розумності цих витрат, дійшла висновку про часткове задоволення заяви та зменшення заявлених відповідачкою витрат на правничу допомогу з 7500 грн до 5000 грн, оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено на 20%, тому на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4000 грн (5000 грн х 80%).

Колегія суддів вважає, що твердження позивача про те, що оскільки його ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2024 року звільнено від сплати судового збору, тому судові витрати мають бути компенсовані відповідачці за рахунок держави відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України не заслуговують на увагу, оскільки ч. 1 , ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 квітня 2024 року ОСОБА_1 звільнено від сплати лише судового збору, проте не звільнено від відшкодування витрат на правничу допомогу. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі № 6-1544цс17.

Витрати на правову допомогу не відноситься до витрат понесених по сплаті судового збору. Такий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2024 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 червня 2024 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей задовольнити частково.

Зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 жовтня 2023 року у справі 344/1374/23, з 5 000 грн на кожну дитину щомісячно до 4000 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 судові витрати по сплаті витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 3600 грн.

Компенсувати понесені ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 290,68 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року2024 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.Д. Фединяк