ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7604/24 Справа № 201/9865/23 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.

суддів Деркач Н.М., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначала, що 27.02.2022 року через повномасштабну агресію рф ОСОБА_3 виїхала з України за кордон, у Французьку республіку. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_4 , який за життя розпорядився на користь позивачки квартирою АДРЕСА_1 .

Зазначала, що вона отримала у нотаріуса консультацію, яка пояснила, що через військовий стан строк прийняття спадшини продовжений на 10 місяців, до 16.01.2023 року позивачці необхідно надіслати заяву про прийняття спадщини, до якої додати копію свідоцтва про смерть спадкодавця. Справжність підпису на заяві слід завірити нотаріально, або подати заяву без завірення підпису, але в подальшому надіслати повторно таку ж заяву із завіреним підписом. В обох випадках спадкова справа буде заведена.

На початку вересня 2022 року позивач попросила свого неповнорідного брата - відповідача ОСОБА_1 - вислати їй копію свідоцтва про смерть батька, отримавши яку, склала письмову заяву про прийняття спадщини, яку надіслала 01.12.2022 року поштою через La Poste на адресу приватного нотаріуса Красоти Т.О. (м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, 2, офіс 1), поштове відправлення N? LJ000297867FR.

При пересилці цей лист було втрачено, про що 20.02.2023 року повідомила Дніпропетровська дирекція АТ «Укрпошта», пославшись на неможливість розшуку поштового відправлення та відсутність його реєстрації в системі АТ «Укрпошта». 28.04.2023 року позивачка оформила належним чином завірені документи про прийняття спадщини у радника з консульских питань Посольства України у Французькій республіці. Зазначала, що раніше цього зробити не змогла через скасування свого запису на 28.02.2023 року консулом (через неналежність до консульського округу), а в подальшому через завантаженість консульства.

Надалі позивач направила заяву про прийняття спадщини адвокату, яка 15.06.2023 року їх отримала, а 10.08.2023 року звернулася до нотаріальної контори як уповноважений представник.

На той час спадкова справа після смерті ОСОБА_4 була зареєстрована за заявою іншого спадкоємця - неповнорідного брата позивачки, відповідача у справі, спадкоємця за законом.

У звязку з чим, просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалістю 3 місяці, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_5 додатковий строк, терміном у 3 (три) місяці від дня набрання рішенням законної сили, для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Дніпрі Дніпропетровської області, Україна.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1 073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві позивачка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 є батьком сторін: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 17-19).

11.07.2014 року ОСОБА_4 склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О. за № 1851 у реєстрі, згідно якого розпорядився на користь позивачки ОСОБА_2 усім належним йому майном та майновими правами та обов?язками, які належатимуть йому на день смерті (a.c.20).

Вказаний заповіт сторонами не оспорюється.

27.02.2022 року позивачка виїхала закордон, що підтверджується копією закордонного паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 07.06.2017 року, орган, що видав 1202 (a.c.14 зв).

ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавець ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.03.2022 року, серія НОМЕР_2 , виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного між регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)(а.с.10).

21.09.2022 року позивачка отримала копію свідоцтва про смерть засобами електронного зв?язку.

Згідно копії спадкової справи, заведеної 14.09.2022 року після смерті ОСОБА_4 (а.с.71-105), із заявами про прийняття спадщини звернулися: 14.09.2022 року - відповідач ОСОБА_1 в межах 6-місячного строку для прийняття спадщини (а.с.83) та 10.08.2023 року, за пропуском цього строку - позивач ОСОБА_3 , яка 28.04.2023 року посвідчила свій підпис на заяві про прийняття спадщини через консульську установу (а.с.72).

Вищевикладеного сторони також не спростовують.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи свідчать про те, що позивачка знала про смерть батька, бажала прийняти спадщину, вчиняла активні послідовні дії, направлені на оформлення своїх спадкових прав, та з урахуванням негативного впливу воєнного стану в Україні у його сукупності з правовою невизначеністю, пов?язаною зі зміною законодавства, яким були врегульовано зупинення строку на прийняття спадщини, перебування позивачки в евакуації за кордоном, що вимагало від неї прикладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності у незнайомому місці, дійсно істотно зашкодили їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 ЦК України.

При цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно статті 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Подаючи свої докази, сторони реалізовують своє право на доказування і одночасно виконують обов`язок із доказування, оскільки стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини 1 статті 1269, частини 1 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Водночас необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, Верховного Суду у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач наголошувала, що нею пропущено строк, визначений статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини через істотні труднощі, викликані військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на час розгляду справи.

Відповідно до статті 64 Конституції України, статей 12-1 і 20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», статей 7 і 34 Закону України «Про нотаріат», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» 28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

З 29 червня 2022 року діяли нові зміни щодо строків оформлення спадщини під час воєнного стану. Ці зміни були запроваджені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року №719 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану».

Суд враховує, що відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 164 "Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану" строк для прийняття спадщини спочатку був зупинений на час воєнного стану. Проте, в подальшому пунктом 3 вказаної Постанови (у редакції із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 719 від 24.06.2022) було встановлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Після змін на підставі Постанови КМ № 469 від 09.05.2023 пункт 3 виключено.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Проте, як було встановлено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції і позивачка не довела належними доказами іншого, що позивач не була позбавлена можливості вчасно надіслати поштою до нотаріальної контори заяву (повідомлення, телеграму) про прийняття спадщини чи подати відповідну заяву або надіслати її консулу.

Сторони не заперечували, що позивачці стало відомо про смерть батька ще у березні 2022 року. Однак, суду не надано належних доказів у підтвердження непереборних, поважних обставин за наявності яких вона була позбавлена можливості подати вчасно заяву про прийняття спадщини, як протягом шести місяців, так і десяти.

Колегія суддів вважає, що жодна з наведених причин не може бути визнана судом поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Введення на території України воєнного стану не є універсальною причиною для поновлення будь яких процесуальних строків.

Вимушений переїзд позивачки на проживання на територію Франції також не може розглядатися як поважна причина для поновлення строку на прийняття спадщини. Дане рішення приймалося позивачем, виходячи з міркувань власної безпеки, та позивач повинна була розуміти наслідки прийняття такого рішення. В тому числі юридичні. Позивач не була обмежена в можливості протягом строку на прийняття спадщини подати відповідну заяву у зручний для неї спосіб.

Правова необізнаність та надання їй недостовірних юридичних консультацій не можуть бути причинами на поновлення строку на прийняття спадщини. Верховний Суд у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 неодноразово зазначав, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.

Сама позивачка у своєму позові зазначала, що неодноразово консультувалася з адвокатом та нотаріусом з питань вступу у спадщину, але за результатами даних консультації у встановлені Законом строки жодних дій не вчинила, що підтверджено матеріалами справи та поясненнями представника у судовому засіданні.

Таким чином, враховуючи матеріали справи та безпосередньо пояснення сторін, у тому числі представника позивача, колегією суддів встановлено, що позивачці було відомо про необхідність та порядок звернення із заявами про прийняття спадщини, у тому числі через консульські установи України закордоном. Також, позивачці було відомо про строки, у які вона повинна була звернутись після смерті батька до відповідних установ та вона могла звернутися до консульських установ України заздалегідь, з урахуванням їх навантаження.

Матеріали справи містять докази того, що позивачка намагалася зареєструватися на прийом до консульського відділу посольства України в королівстві Бельгія лише 28 лютого 2023 року та до консульського відділу посольства України у Франції 27 квітня 2023 року, який і посвідчив документи, необхідні для оформлення спадщини 28 квітня 2023 року (наступний день після реєстрації).

Інших належних доказів звернення позивачки до відповідних установ з питання оформлення спадщини у строк до 16 січня 2023 року (десять місяців з дня смерті батька) суду не надано, про що вона також зазначала у своїй позовній заяві.

Таким чином, можна прийти до висновку, що позивачка без поважних причин порушила строки звернення до консульських установ України закордоном.

Крім того, встановлено, що відповідач надав позивачці свідоцтво про смерть батька у вересні 2022 року. В свою чергу, відповідач стверджував, що фактично позивачка почала займатися збором документів, необхідних для подання відповідної заяви лише у вересні 2022 року. Однак, позивачем таке твердження відповідача не було спростовано.

Також, колегія суддів не бере до уваги, як належний доказ пропуску строку на прийняття спадщини направлення на адресу приватного нотаріуса Красоти Т.О. листа та відповідні її пояснення, та вважає, що втрата поштового відправлення із заявою про прийняття спадщини при пересилці з Франції в Україну не може бути причиною для визнання поважними причин пропуску строку на подання заяви на прийняття спадщини, оскільки, даний лист також було направлено вже після спливу встановленого законом строку. Позивачем не зазначено взагалі причини не подання відповідних заяв у строк, а ні до 16 вересня 2022 року , а ні до 16 січня 2023 року.

Крім того, в ході розгляду справи позивачем не доведено дійсність направлення вищевказаного листа, оскільки, як убачається з матеріалів справи, даний лист не було зареєстровано в системі реєстрації кореспонденції АТ «Укрпошта», та неможливо встановити, що саме було направлено позивачем на адресу приватного нотаріуса Красота Т.О. Окрім цього, виходячи з пояснень позивача, щодо можливої втрати листа, вбачається, що позивачем більше не вжились жодні інші заходи для направлення повторного повідомлення.

Крім того, після посвідчення свого підпису на заяві про прийняття спадщини через консульську установу 28.04.2023 року, позивачка ОСОБА_3 , через свого представника, лише 10.08.2023 року, звернулась до нотаріальної контори.

На думку колегії суддів датою звернення позивачки із заявою про прийняття спадщини можливо вважати виключно 10.08.2023 року, відтак жодна з наведених причин для поновлення строку на прийняття спадщини не може бути поважною та не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

З огляду на вказане не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини й проживання позивачки за кордоном.

При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, а також суб`єктивне сприйняття спадкоємцем тих чи інших обставин.

Колегія суддів наголошує, що позивачка була обізнана про свої права на спадщину і про можливість їх реалізації шляхом звернення до нотаріуса та до консульських установ.

Зважаючи на викладене та враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачці додаткового строку для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, оскільки вона не надала безспірних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини, не довела наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що у силу статті 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Н.М. Деркач

І.А. Єлізаренко