ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 вересня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/7408/23

Головуючий у першій інстанції Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/886/24

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 березня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики № у розмірі 36 997,94 грн та заборгованість за кредитним договором № 14106-01/2022 в розмірі 5 450 грн, а всього на загальну суму 42 447,94 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 листопада 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір надання позиви № /4 шляхом підписання акцепту оферти від 30 листопада 2021 на укладення договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту. За змістом договору товариство надало позичальнику фінансовий кредит у сумі 5 419 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. Відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 24 листопада 2022 року утворилась заборгованість в сумі 36 997,94 грн.

24 листопада 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24/11-22, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за наведеним кредитним договором.

15 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 14106-01/2022, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на мобільний номер відповідачки. За змістом договору товариство надало відповідачці грошові кошти в сумі 2 000 грн на умовах строковості, зворотності та платності, а клієнт зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на визначених договором умовах. Взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів відповідачка виконувала неналежно, внаслідок чого станом на 31 січня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 5 450 грн. Оскільки згідно з договором факторингу від 31 січня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» відступило права вимоги за кредитними зобов`язаннями ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач має законні підстави для стягнення на його користь кредитної заборгованості.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 13 березня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у загальному розмірі 42 447,94 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків та судового збору, просить рішення суду в наведеній частині скасувати та відмовити у задоволенні вимог про стягнення відсотків.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про те, що відповідачка, підписуючи кредитні договори, погодилася з умовами кредитування, в тому числі, і з розміром відсотків за користування кредитним коштами, а також з умовою про строк дії договорів.

Відповідачка зазначає, що відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлення умови щодо сплати позивачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором є несправедливою умовою. Нарахована сума відсотків за обома договорами є непропорційно великою, тому така умова не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, що узгоджується з позицією Верховного Суду (постанова від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19).

Наголошує на тому, що за змістом ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь останніх. Участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. У телефонних розмовах з представниками кредитних установ вона повідомляла причини несплати боргу незгода з розміром нарахованих відсотків, а також те, що являється вдовою та сама утримує неповнолітню дитину.

Звертає увагу на те, що відсотки за договорами позики нараховувалися після спливу строку дії договорів, який визначено у 30 днів, що виходить за межі прав кредитодавця та суперечить правовій позиції Верховного Суду, наведеній в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Не погоджується з висновком районного суду про стягнення з неї судового збору, оскільки вона, як споживач, відповідно до ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» звільняється від сплати судового збору за позовами з порушенням прав споживачів. Таке звільнення повинно мати місце не лише в суді першої інстанції, але й на стадіях апеляційного та касаційного перегляду справи, що підтверджує Верховний Суд в своїх постановах.

У наданому відзиві ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», посилаючись на правильність встановлення судом фактичних обставин справи, вірне застосування норм матеріального та процесуального права, вважаючи доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Обґрунтовуючи доводи відзиву, представник позивача зазначає про те, що підписання кредитних договорів здійснювалося електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні договорів.

Указує, що укладення договору в електронній формі повністю доведено належними доказами і відповідало вимогам чинного законодавства. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю кредиту, строки, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредиту, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення кредитних договорів. Правом відмовитися в односторонньому порядку від укладених правочинів протягом 14 днів з моменту їх укладення позичальник не скористався.

Наголошує на тому, що первісними кредиторами нарахування заборгованості здійснювалося виключно згідно з умовами договорів. Інших додаткових нарахувань не проводилося, штрафні санкції стосовно ОСОБА_1 не застосовувались.

Зазначає, що застережень або зауважень з боку відповідачки щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договорів під час їх підписання ані суду першої інстанції, ані до апеляційного суду ОСОБА_1 не подано. Укладені кредитні договори підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов. Сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Факт укладення кредитних договорів та отримання кредитних коштів відповідачка не оспорює, а невиконання зобов`язань зумовлено її скрутним фінансовим становищем.

Вважає, що договори про відступлення права вимоги відповідають вимогам законодавства України, яким не передбачено обов`язку нового кредитора мати письмове підтвердження відправлення чи отримання боржником повідомлення про відступлення права вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, а рішення суду змінити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками таким вимогам не відповідає.

Рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за основною сумою боргу не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у цій справі лише в частині вирішення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками в загальному розмірі 35 028,94 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на обґрунтування заявлених вимог надані належні та допустимі докази, що підтверджують укладення відповідачкою кредитних договорів, які не оспорені останньою у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності правочину є правомірними (дійсними) станом на час розгляду справи в суді. Підписуючи кредитні договори, ОСОБА_1 погодилася з умовами кредитування, у тому числі, з розміром процентів за користування кредитними коштами, а також зі строком дії договорів, а тому її доводи про незаконність нарахування процентів є безпідставними.

Суд указав, що відповідачкою не надано платіжних документів або їх копій, які могли б спростувати розрахунок боргу, наданий позивачем. Відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованості за договорами не погашає, внаслідок чого утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, який не спростовано в належний спосіб, і така заборгованість підлягає стягненню на користь позивача, який є новим кредитором на підставі відповідних договорів про відступлення права вимоги.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з наведеним висновком суду, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що 30 листопада 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики № /4, відповідно до умов якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 5 419 грн у безготівковій формі шляхом їх перерахування на банківську картку останньої, зі строком користування кредитом 30 днів та строком дії договору 3 роки, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,75 % за один день, що становить 638,75 % річної ставки (а.с. 7). Підписавши акцепт оферти від 30 листопада 2021 року, ОСОБА_1 підтвердила, що самостійно перед укладанням договору повністю ознайомилася з Правилами, викладеними на веб-сайті товариства, проектом договору і який відповідає умовам даного договору, паспортом споживчого кредиту та погодилася з ним; підтвердила, що уклала цей договір на сприятливих для себе умовах, у тому числі, з отриманням повної інформації від товариства, достатньої та необхідної для прийняття нею рішення щодо укладення цього договору, що відповідає її внутрішній волі. Підписуючи акцепт, відповідачка розуміла, що одночасно підписує паспорт споживчого кредиту та заявку-анкету на отримання кредиту та підтвердила, що вся інформація, яка міститься в ній є точною та правдивою.

Акцепт від 30 листопада 2021 року, підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5j4s8w, надіслано на мобільний номер відповідачки, що підтверджується довідкою ТОВ «ІНФІНАНС» (а.с. 9).

У паспорті споживчого кредиту (а.с. 11) наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту 5 419 грн; строк кредитування 30 календарних днів; спосіб надання кредиту перерахування кредитодавцем грошових коштів за реквізитами платіжної картки, зазначеної споживачем; процентна ставка 638,75 % річних (1,75 % в день); реальна річна процентна ставка 16 874,08 % річних; порядок повернення кредиту ; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 3,5 % за кожен день від несвоєчасно сплаченої суми кредиту.

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором від 30 листопада 2021 року виконала та зарахувала на банківську картку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5 419 грн, що підтверджується копією квитанції про сплату від 30 листопада 2021 року сервісу онлайн платежів iPay.ua (а.с. 12).

24 листопада 2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 24/11-22, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ІНФІНАНС» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 13-15).

Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 24/11-22 від 24 листопада 2022 року ТОВ «ІНФІНАНС» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» реєстр боржників кількістю 5 100 осіб (а.с. 16).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24/11-22 від 24 листопада 2022 року позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № щодо заборгованості у сумі 36 997,94 грн (а.с. 16, 17).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 30 вересня 2023 року за кредитним договором № від 30 листопада 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 36 997,94 грн, з яких: заборгованість за кредитом 5 419 грн; заборгованість за відсотками 31 578,94 грн (а.с. 18).

15 січня 2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 14106-01/2022, відповідно до умов якого остання отримала від кредитодавця грошові кошти в розмірі 2 000 грн, зі строком користування кредитом 30 днів та строком дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 912,5 % річних, що в розрахунку на добу становить 2,5 % (а.с. 22-23). Підписанням цього договору клієнт надав свою згоду на те, щоб графік платежів розміщувався електронному вигляді в особистому кабінеті клієнта, зареєстрованому на веб-сторінці товариства (п. 6.4 договору). Підписанням цього договору клієнт підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства (п. 6.7 договору).

Договір підписаний позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W0439.

У паспорті споживчого кредиту (а.с. 25-26) наведено наступні умови кредитування: тип та мета кредиту; сума кредиту 2 000 грн; строк кредитування 30 календарних днів; спосіб надання кредиту безготівковим шляхом (переказ на банківську картку); процентна ставка 912,5 % річних (2,5 % в день); реальна річна процентна ставка 1114 432,08 % річних; порядок повернення кредиту; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту 2,5 % в день з першого дня простроченого зобов`язання. Паспорт підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W0439.

Фінансова установа зобов`язання за кредитним договором виконала та зарахувала на банківську картку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 2 000 грн через сервіс онлайн платежів iPay.ua, що підтверджується повідомленням директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 05 січня 2024 року (а.с. 74).

31 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 31012023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права грошової вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 27-29).

Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» передало ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» реєстр боржників кількістю 5 577 осіб (а.с. 30).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 31012023 від 31 січня 2023 року позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 14106-01/2022 щодо заборгованості у сумі 5 450 грн (а.с. 31).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, станом на 30 вересня 2023 року за кредитним договором № 14106-01/2022 від 15 січня 2022 року утворилась заборгованість у розмірі 5 450 грн, з яких: заборгованість за кредитом 2 000 грн; заборгованість за відсотками 3 450 грн (а.с. 32).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до кредитних установ із заявою про розірвання кредитних договорів не зверталася.

Звернувшись з позовом про стягнення заборгованості, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалося на невиконання позичальником умов кредитних договорів щодо повернення у встановлений строк грошових коштів, указуючи, що позивач набув право вимоги до відповідачки за грошовими зобов`язаннями.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

За приписами ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

За приписами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Приписами ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені норми та обставини справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення в повному обсязі позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за відсотками.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, здійснювала перехід до ІТС ТОВ «ІНФІНАНС», ТОВ ФК «Інвеструм» та пройшала реєстрацію на веб-сайті товариств. Під час здійснення реєстрації відповідачка створювала особистий кабінет та надала особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, свій номер мобільного телефону, місце реєстрації, інформацію про наявність доходу, сімейний стан тощо), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.

Для безпосереднього оформлення кредитів відповідачка обирала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно вносила номер банківської картки та підтверджувала, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору 30 листопада 2021 року ТОВ «ІНФІНАНС» та 15 січня 2022 року ТОВ «ФК «Інвеструм» уклало з ОСОБА_1 кредитні договори, які підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на особистий телефонний номер позичальника. На спростування вказаних обставин відповідачкою доказів не подано.

І у відзиві на позовну заяву, і в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом є непропорційно великим, що не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Разом з тим, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються, в тому числі, денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Умови укладених з відповідачкою кредитних договорі таким вимогам відповідають. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами не є відповідальністю за порушення виконання зобов`язань, отже, не підпадає під дію ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування».

Не підлягають застосуванню при вирішенні цього спору положення ЗУ «Про захист прав споживачів», як на цьому наполягає ОСОБА_1 , через те, що відповідно до ст. 11 цього закону, яка регламентує права споживача у разі придбання ним продукції в кредит, ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить ЗУ "Про споживче кредитування", а положенням цього закону умови укладених кредитних договорів відповідають.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що частково підтверджуються в ході розгляду справи доводи ОСОБА_1 про неправомірність нарахування відсотків за договорами позики після спливу 30-денного строку кредитування.

Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за нарахованими відсотками в загальному розмірі 35 028,94 грн.

30 листопада 2021 року ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5j4s8w підписала договір надання позики № з ТОВ «ІНФІНАНС». Умовами цього договору чітко визначено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 5 419 грн зі строком користування кредитом 30 днів та строком дії договору 3 роки. Процентна ставка в день 1,75 % за один день користування кредитом застосовується за умови належного виконання умов договору. Максимальна відсоткова ставка 3,5 % за один день користування кредитом застосовується за умови неналежного виконання умов договору.

З розрахунку заборгованості за договором № (а.с. 69-73) вбачається, що позичальником погашення кредитної заборгованості протягом строку користування кредитом (30-ти днів) взагалі не проводилося. Відповідно до наявного у справі розрахунку суми боргу кредитодавцем нарахування відсотків за користування кредитними коштами проводилось, починаючи з 30 листопада 2021 року по 03 листопада 2022 року. Апеляційний суд вважає, що з огляду на невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань, починаючи з 30 листопада 2021 року і по 29 грудня 2022 року, мала бути застосована максимальна ставка у 3,5 % за день (189,67 грн щоденно). Таким чином, за 30-денний строк користування кредитними коштами сума нарахованих відсотків становить 5 690, 10 грн (189,67 грн х 30 днів).

Подальше нарахування відсотків поза межами 30-денного строку користування кредитом є неправомірним, оскільки не передбачено умовами укладеного між сторонами кредитного договору від 30 листопада 2021 року. Матеріали справи не містять даних про домовленість сторін щодо нарахування відсотків після строку користування кредитом відповідно до ст. 625 ЦК України. Апеляційним судом відхиляються доводи відзиву на апеляційну скаргу, викладені позивачем, про те, що відсотки в розмірі 1 277,5 нараховувались як плата за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідно до п. 10.2 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «POZICHKA Loyal, виходячи з такого.

Правила, на які посилається позивач, в матеріалах цієї справи відсутні, як відсутні і підтвердження того, що саме ці Правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи акцепт оферти від 30 листопада 2021 року на укладення Договору позики, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо нараховування плати за неправомірне користування чужими грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачу Правила надання грошових коштів у позику, відсутність у Акцепті оферти домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами в розумінні ст. 625 ЦК України, посилання позивача на Правила надання грошових коштів у позику не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Посилання позивача на Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в Акцепті оферти позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 в аналогічних за змістом правовідносинах).

Отже, апеляційний суд частково погоджується з доводами ОСОБА_1 про необґрунтоване нарахування відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору.

15 січня 2022 року ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0439 підписала договір про надання фінансового кредиту № 14106-01/202 з ТОВ «ФК «Інвеструм». Умовами цього договору чітко визначено, що позичальник отримує від кредитодавця грошові кошти в сумі 2 000 грн зі строком користування кредитом 30 днів та строком дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 1.2). За користування кредитом клієнт сплачує товариству відсотки з розрахунку 2,5 % на добу. У разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2 договору, проценти, передбачені в п. 1.3 договору, продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору (п. 4.3).

З розрахунку заборгованості за договором від 15 січня 2022 року (а.с. 75-79) вбачається, що позичальником погашення кредитної заборгованості протягом строку користування кредитом (30-ти днів) не проводилося. Нарахування відсотків у визначеному договором розмірі 2,5 %, що становить 50 грн щоденно, було проведено саме за 30-денний строк користування кредитними коштами (з 15 січня по 13 лютого 2022 року). У подальшому, враховуючи неналежне виконання відповідачкою умов договору, відсотки нараховувалися, і останнім днем нарахування прострочених відсотків за кредитом є 15 травня 2022 року, отже нарахування відсотків проводилося протягом 90 днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору. Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи відповідачки про неправомірне нарахування відсотків за цим кредитним договором.

Апеляційний суд доходить висновку, що розрахунок суми боргу за відсотками за кредитним договором від 30 листопада 2021 року кредитодавцем проведений без дотримання умов укладеного між сторонами договору, а отже погоджується з доводами апеляційної скарги щодо неправильності обрахованої за ним суми боргу за відсотками та неналежність дослідження судом першої інстанції умов договору, зокрема, строків кредитування та правильності нарахування відсотків по кредиту.

Не беруться до уваги твердження ОСОБА_1 про незаконність стягнення з неї судового збору, оскільки вони ґрунтуються на невірному та довільному тлумаченні скаржником положень правових норм.

Так, відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», на яку посилається відповідачка як на підставу для звільнення її від сплати судового збору, захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

У статті 5 ЗУ «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, проте системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

За основу приймається те, що ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав.

Звільнення споживачів від сплати судового збору має відбуватися не тільки у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), але й на наступних стадіях цивільного процесу (при подачі апеляційної та касаційної скарги). Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Таким чином, законодавцем визначено звільнення споживачів від сплати судового збору лише при зверненні з позовом з метою захисту порушеного права. Цей спір є майновим, процесуальний статус ОСОБА_1 визначено відповідачем у справі, а не позивачем, і хоча вона є споживачем банківських послуг, проте, її порушеного права не встановлено, у зв`язку з чим суд першої інстанції правильно вирішив питання розподілу судових витрат, стягнувши з відповідачки судовий збір за розгляд справи в суді.

Зважаючи на викладене вище у сукупності, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції невірно зазначив про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення відсотків за кредитним договором від 30 листопада 2021 року в сумі 31 578,94 грн, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить задовольнити частково, зменшивши визначену судом загальну суму заборгованості з 42 447,94 грн до 16 559,1 грн (5 419 + 5 690,1 + 2 000 + 3 450). Крім того, рішення суду належить змінити, зменшивши суму стягнутого судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання позову ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплачено 2 684 грн судового збору (а.с. 1). За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 4 026 грн (а.с. 140).

Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (42 447,94 грн) та їх часткове задоволення (16 559,10 грн), у пропорційному відношенні судом задоволено позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на 39 %.

Оскільки апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу, змінює в частині рішення суду, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених сторонами, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 1 046,76 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, а з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь відповідачки 2 455,86 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 березня 2024 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» загальну суму заборгованості з 42 447,94 грн до 16 559,10 грн та визначену судом першої інстанції суму судового збору з 2 684 грн до 1 046,76 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2 455 грн 86 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова