Справа № 585/1247/24
Номер провадження 2/585/488/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

Головуючої судді Цвєлодуб Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Шемчук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Мороз Леся Олексіївна, до Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області, про встановлення факту належності заповіту та визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Мороз Л.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просять: встановити факт належності заповіту, посвідченого 23.03.1984 року секретарем виконавчого комітету Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області ОСОБА_2 , зареєстрованого в реєстрі за № 4, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та був спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4017 га, кадастровий номер :01:001:0226; площею 0,5057 га, кадастровий номер :02:002:0618; площею 0,3074 га, кадастровий номер :01:001:0539, що розташовані на території Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області (Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області).

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка склала заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області 23.03.1984 року з реєстровим номером 4, який не змінювався та не відмінявся. Спадкоємцем на все майно після смерті ОСОБА_3 визнавався ОСОБА_4 , який своєчасно вступив в управління спадковим майном, оскільки на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавиці розпорядився речами померлої у квітні 1996 року, інших спадкоємців, в тому числі неповнолітніх та непрацездатних немає. ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 юридично не встиг оформити своїх спадкових прав, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 став його син ОСОБА_1 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 юридично вступає у володіння майном померлого батька ОСОБА_4 , отримавши в Роменській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом (АЕІ 453818; 453819; 453821). Згодом спадкоємець ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Юрченко А.М. з бажанням оформити спадщину після смерті ОСОБА_3 , тому що спадщина юридично була ще не оформлена, та оскільки державний акт на право приватної власності на землю, а також дата прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок виданий після смерті ОСОБА_3 . приватний нотаріус Юрченко А.М. унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину позивачу. Крім того, у вищевказаному заповіту було помилково зазначено прізвище спадкодавиці, як « ОСОБА_5 » замість вірного « ОСОБА_5 », як зазначено в її документах та особистому підписі у заповіті. Таким чином, оформити спадщину на спадкове майно, яке належало ОСОБА_3 не можливо, оскільки не підтверджується факт належності заповіту саме їй.

Ухвалою суду від 15 березня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 31 травня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до судового розгляду.

29 серпня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Ухвалою суду від 29 серпня 2024 року відмовлено представнику позивача у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог по справі.

Представник позивача в заяві до суду позов підтримала, просила про його задоволення.

Представник відповідача в заяві до суду просив справу слухати без його участі, визнає уточнені позовні вимоги.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе здійснити розгляд заяви без участі сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане виконкомом Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області 04.03.1996 року.

Відповідно до довідки Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області № 280 від 04.12.2023 року ОСОБА_3 народилась та проживала у с.Хоминці, Роменського району, Сумської області та по день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 склала заповіт, який посвідчений виконавчим комітетом Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області 23.03.1984 року з реєстровим номером 4, його не змінено та не відмінено. Спадкоємцем на все майно після смерті ОСОБА_3 являється ОСОБА_4 , який своєчасно вступив в управління спадковим майном, оскільки на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавиці розпорядився речами померлої у квітні 1996 року, інших спадкоємців, в тому числі неповнолітніх та непрацездатних немає.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконкомом Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області 20.08.2000 року.

Спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 є його син ОСОБА_1 , родинні відносини яких підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , видане Хоминцівською сільською радою Роменського району Сумської області 05.03.1967 року.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 вступив у володіння майном померлого батька ОСОБА_4 , отримавши в Роменській державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом (АЕІ 453818; 453819; 453821).

Також ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Роменського районного нотаріального округу Юрченко А.М. для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_3 , так як спадщина юридично була ще не оформлена, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; № 75151481 від 15.12.2023 року).

Згідно довідки № 1783/01 - 16 від 15.12.2023 року приватного нотаріуса Юрченко А.М. ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки державний акт на право приватної власності на землю, а також дата прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про передачу у приватну власність земельних ділянок, виданий після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до відповіді на запит Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 04.03.2024 року № 0-18-0.99,3-598/15-24 вбачається, що рішенням Хоминцівської сільської ради 30.03.1996 року прийнято рішення про передачу землі в колективну власність, на підставі якого виданий державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Ілліча. Державний акт на право колективної власності на землю зареєстрований 30.06.1995 р. До державного акта доданий список членів господарства, які мають право на земельну частку (пай). ОСОБА_3 занесена до зазначеного списку. Таким чином, набула право на земельну частку (пай). На підставі рішення 25 сесії 23 скликання Хоминцівської сільської ради від 23.10.2001 року передано у приватну власність земельні ділянки, про що виготовлений державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 серії ІІІ-СМ № 023883, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 771 від 20.09.2002 р.

Спірні правовідносини регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статтею 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину одній або кільком особам, а також державі або окремим організаціям. Частина майна, що залишилася незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом впорядку черговості (стаття 537 ЦК УРСР).

За змістом статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття.

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління і володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини.

За змістом наведених норм до спадкоємців переходять лише ті права та обов`язки (спадщина) спадкодавця, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Предметом спору в даній справі є земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,4017 га, кадастровий номер :01:001:0226; площею 0,5057 га, кадастровий номер :02:002:0618; площею 0,3074 га, кадастровий номер :01:001:0539, що розташовані на території Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області (Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області), які, як стверджує позивач, належали на праві власності спадкодавцю і які вона успадкувала за законом.

Підстави та процедура набуття права власності на земельну ділянку на час відкриття спадщини регулювалися ЗК України 1990 року.

Відповідно до положень статті 17 ЗК України 1990 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки.

Згідно з частинами третьою і четвертою статті 17 ЗК України 1990 року громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до відповідної ради за місцем розташування земельної ділянки, яка розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність.

Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення (частина сьома статті 17 Кодексу ЗК України 1990 року).

Статтею 22 ЗК України 1990 року передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після встановлення меж ділянки в натурі та одержання документа, що посвідчує право власності чи право користування.

Право власності чи право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються сільськими, селищними, міськими, районними радами (стаття 23 зазначеного Кодексу).

З огляду на викладене, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Такі ж висновки щодо підстав для спадкування земельної ділянки сформульовано у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 343/1048/17, де Верховний Суд залишив без змін судові рішення, якими відмовлено у задоволенні вимог про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування з тих підстав, що спадкодавець за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на спірні земельні ділянки, тому вони не є об`єктом спадкування і не входять до спадкової маси.

Установивши, що матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_3 за життя набула права власності на земельні ділянки площею 3,4017 га та площею 0,5057 га, що розташовані на території Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області (Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області), оскільки на підставі рішення 25 сесії 23 скликання Хоминцівської сільської ради від 23.10.2001 року ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки, про що виготовлений державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_3 серії ІІІ-СМ № 023883, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 771 від 20.09.2002 р.

Державні акти на право приватної власності на землю було видано більш як через шість років після смерті ОСОБА_3 , і вказані правовстановлюючі документи не породжують у померлої ніяких прав на земельну ділянку, оскільки в силу положення статті 9 ЦК УРСР 1963 року здатність спадкодавця набувати цивільні права і обов`язки припинилася у зв`язку з його смертю.

При цьому, спірні земельні ділянки не є об`єктом спадкування і не входять до спадкової маси на момент смерті спадкодавця.

Крім того, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини перша, друга статті 549 ЦК Української РСР).

Відповідно до пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, (чинної, на час існування спірних правовідносин) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК Української РСР).

Доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; довідка фінансового органу, органу держстраху чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню або збори; квитанція про сплату податку, платежу, збору; копія рішення суду, яке вступило в законну силу, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилається на те, що вона прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. Проте доказів, які б свідчили, що вона фактично вступила в управління вказаними земельними ділянками позивачем не надано.

За таких обставин, доводи позивача про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у вигляді земельних ділянок площею 3,4017 га та площею 0,5057 га, що розташовані на території Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області (Андріяшівської сільської ради Роменського району Сумської області), шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і вимогах чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Щодо вимоги позивача про встановити факту належності заповіту, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (пункт 6).

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»,суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові якої, що зазначені в документі - не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше.

Згідно роз`яснень п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», - визначено можливість встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Предметом розгляду є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, оскільки від цього залежать майнові права позивача, а іншого порядку встановлення даного факту, аніж судового, чинним законодавством не передбачено.

Досліджені докази, які є належними та допустимими, вказують на те, що в заповіті прізвище спадкодавиці, як « ОСОБА_5 », замість вірного « ОСОБА_5 », як зазначено в документах останньої. Ця обставина унеможливлює оформлення спадкових прав в межах нотаріального провадження, так як виправити помилку в заповіті неможливо.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 392, 1216-1218, 1268-1270, 1273 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 263-265, 273, 315 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт належності заповіту, посвідченого 23.03.1984 року секретарем виконавчого комітету Хоминцівської сільської ради Роменського району Сумської області Замбровською Катериною Іванівною, зареєстрованого в реєстрі за № 4, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

З повний текстом рішення суду можна буде ознайомитись у приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області 09 вересня 2024 року або у електронному кабінеті користувача у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» за відповідним номером справи.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г. О. Цвєлодуб