справа № 363/2085/23 головуючий у суді І інстанції Чірков Г.Є.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Кияшко К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вишгородської міської ради Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Київській області, про скасування рішення, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 25 листопада 2021 року №14/46 Вишгородської міської ради Київської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер :38:018:0009, площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Вишгородської міської ради Київської області земельну ділянку (кадастровий номер :38:018:0009) площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області;

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності/довірчої власності 45757219 від 18 грудня 2021 року та кадастровий номер :38:018:0009 земельної ділянки площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 квітня 2020 року ОСОБА_1 направив до Головного управління Держгеокадастру у Київській області клопотання про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, до якого подав пакет документів, необхідний для отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою. 08 травня 2020 року Головне управління Держгеокадастру у Київській області видало наказ 10-7390/15-20-сг, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1000 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва, з таких підстав: невідповідність ч.7 ст.118 Земельного кодексу України. Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, яким відкрито провадження у справі №640/11417/20. Рішення по справі не прийнято. 27 травня 2021 року ОСОБА_1 здійснено дослідження Публічної кадастрової карти України та виявлено сформовану та внесену в Державний земельний кадастр земельну ділянку площею 0,1000 га, яка накладається на бажану земельну ділянку ОСОБА_1 . В подальшому стало відомо, що Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області видано наказ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою» №10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року, згідно якого на бажану до відведення земельну ділянку з кадастровим номером :38:018:0009 розроблено документацію із землеустрою на ОСОБА_2 10 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії. 18 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вишгородської міської ради Київської області із заявою про зупинення дії наказу. 25 листопада 2021 року Вишгородською міською радою Київської області прийнято рішення №14/46 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . Ухвалою від 29 листопада 2021 року Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження у справі № 640/16841/21. 21 січня 2022 року Вишгородська міська рада Київської області надала відповідь № 2-31/106, відповідно до якої долучено копію рішення №14/4 від 25 листопада 2021 року Вишгородської міської ради Київської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 . В подальшому ОСОБА_2 , знаючи про існування судових спорів відносно земельної ділянки, розуміючи про можливість її повернення до комунальної власності, з метою уникнення позбавлення права власності на земельну ділянку вчинив правочин зі своїм родичем ОСОБА_3 , а саме договір дарування серія та номер 1110, виданий 18 грудня 2021 року приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Сорокою В.О. При цьому, позивач є учасником бойових дій, а тому згідно п. 14 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідачами порушено його першочергове право на відведення саме в його власність спірної земельної ділянки. З метою реалізації правомірного очікування ОСОБА_1 на отримання бажаної земельної ділянки для індивідуального садівництва орієнтованою площею 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, а також відновлення порушених його прав, свобод та законних інтересів, так як протиправно передано у власність частину земельної ділянки, що належить до водоохоронної зони, звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що заперечення від 25 жовтня 2023 року на клопотання позивача про призначення експертизи за підписом представника ОСОБА_3 - адвоката Груби Д. подано з порушення норм процесуального права. Адвокат Груба Д. не подав висновок експерта від 19 жовтня 2023 року №3563/3695 за результатами проведення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи виконаного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Київське відділення разом з поданням відзиву на позовну заяву. Адвокат Груба Д. не посилався в жодному документі, в тому числі, відзиві на позовну заяву, запереченні на клопотання позивача про призначення експертизи у справі № 363/2085/23 на об`єктивні обставини неможливості подання висновку експерта від 19 жовтня 2023 року № 3563/3695 за результатами проведення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи, разом з поданням відзиву на позовну заяву, не надано будь-яких доказів, які підтверджують, що ОСОБА_3 здійснив всі залежні від нього дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. ОСОБА_3 та його представник не повідомляли суд, що доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин. Матеріали справи не містять будь-яких клопотань ОСОБА_3 та його представника про поновлення процесуального строку для подання доказів та встановлення додаткового строку для подання доказів. Суд не встановлював ОСОБА_3 додатковий строк для подання доказів. ОСОБА_1 передбачав можливість надання бажаної земельної ділянки третій особі та звертався до суду реалізовуючи право на забезпечення позову. ОСОБА_1 при зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Київській області 08 квітня 2020 року з клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовним розміром 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області скористався своїм правом та подав повний пакет документів, а саме: клопотання від 08 квітня 2020 року, в якому вказано цільове призначення, орієнтовну площу, місце розташування, засвідчення факту не використання раніше свого права на безоплатну приватизацію земельної ділянки з цільовим призначення для індивідуального садівництва; копію паспорта; копію РНОКПП; копію посвідчення НОМЕР_1 від 13 січня 2020 року: Графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Наведені документи відповідають переліку, передбачений ст. 118 ЗК України, необхідний для отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га, яка розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області. ОСОБА_1 дотримався порядку набуття земельної ділянки у власність із земель державної власності, який чітко врегульований ст. 118 ЗК України та набув правомірного очікування щодо набуття права власності на бажану земельну ділянку. ОСОБА_1 посилається на постанови Верховного Суду від 28 березня 2023 року у справі № 700/313/20, від 25 квітня 2018 року у справі № 461/2132/17, від 08 листопада 2022 року у справі № 402/979/20, від 28 листопада 2018 року у справі № 570/3511/15-а, від 29 січня 2020 року у справі № 472/1289/17. ОСОБА_1 заявив клопотання про зупинення провадження у справі №363/2085/23 до набрання законної сили рішення у справі №640/11417/20, оскільки встановлення протиправності наказу № 10-7390/15-20-сг від 08 травня 2020 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області та відповідно порушення прав позивача на стадій надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вплине на встановлення обставин справи та правильне вирішення даної справи. Протокольною ухвалою у задоволенні даного клопотання було відмовлено. Висновки суду першої інстанції, зазначені в протокольній ухвалі від 31 жовтня 2023 року є помилковими, так як під час вирішення справи по суті суд послався на правомірність наказу №10-7390/15-20-сг від 08 травня 2020 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області, проте, в разі його скасування, та встановлення обставин щодо протиправної відмови у наданні дозволу за результатами розгляду справи №640/11417/20, обставини справи зміняться, що вплине на правильність вирішення справи №363/2085/23. Позивач звертався до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу №10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року, так як було порушено принципи «належного урядування» орган виконавчої влади повинен був враховувати законні інтереси усіх осіб, про яких йому було відомо на час прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою ОСОБА_2 . Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області було протиправно обмежено право ОСОБА_1 , передбачене п. 14) ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Позивач посилається на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц та зазначає, що Вишгородською міською радою Київської області було повністю проігноровано наявні судові спори у двох провадженнях справа №640/16841/21 та справа №640/11417/20. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області не містить графічних матеріалів «Схема розташування земельної ділянки» ОСОБА_2 , а містить графічні матеріали, виготовлені після отримання наказу від 27 квітня 2021 року №10-1848/15-21-сг та укладання Договору №028-21КС від 28 квітня 2021 року. ОСОБА_2 під час звернення до Головного управління Держгеокадастру у Київській області до клопотання, яке зареєстровано 15 березня 2021 року, не надав графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. ОСОБА_2 не було дотримано порядок, визначений ст. 118 ЗК України. Суд першої інстанції помилково дійшов мотивів відхилення листа ГУ Держгеокадастру в Київській області від 02 червня 2022 року та залишення поза оцінкою та встановлення факту співпадіння бажаної земельної ділянки позивача та спірної земельної ділянки відповідача, про що зазначив ГУ Держгеокадастру в Київській області як розпорядник земельної ділянки. Позивач також посилається на ряд порушень судом першої інстанції норм процесуального права, а саме подання відзиву на позовну заяву неуповноваженою особою, безпідставне стягнення з позивача на користь відповідача витрат за проведення експертизи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що надання Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_2 не позбавляло ОСОБА_1 права на самостійне, в тому числі, повторне, звернення до органу виконавчої влади для отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо бажаної ним земельної ділянки. Оспорюваним рішенням від 27 квітня 2021 року № 10-1848/15-21-сг не порушено прав та інтересів позивача, враховуючи також те, що станом на дату його прийняття у позивача не було жодних прав на спірну земельну ділянку. Рішенням суду, що набрало законної сили, було встановлено відсутність порушених прав ОСОБА_1 у зв`язку із наданням ОСОБА_2 дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо ділянки, яка нині має кадастровий номер :38:018:0009. Рішенням Вишгородської міської ради не порушуються жодні права та інтереси позивача, який не мав станом на день прийняття міською радою вказаного рішення та не має нині жодних прав на земельну ділянку з кадастровим номером :38:018:0009. Поданий позивачем позов в основному містить в собі суб`єктивні твердження позивача щодо незгоди з наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 08 травня 2020 року № 10-7390/15-20, який між тим є предметом розгляду в іншій справі № 640/11417/20 та не стосується предмета спору в даній справі. В рамках даної справи захист прав та інтересів є неможливим, адже, жодні права та інтереси позивача жоден із відповідачів не порушив, а жодних прав, інтересів, правомірних очікувань щодо спірної земельної ділянки позивач не набував, твердження позивача щодо протилежного є його власним та суб`єктивним трактуванням норм закону, що виникло на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки правових норм. ОСОБА_1 не є та ніколи не був власником земельної ділянки з кадастровим номером :38:018:0009 та не має жодних повноважень на витребування земельної ділянки на користь Вишгородської міської ради. Водночас ОСОБА_3 правомірно на підставі цивільно-правової угоди набув у власність земельну ділянку з кадастровим номером 1888800:38:018:0009, доказів протилежного позивачем не надано. Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію права власності є похідною від попередніх вимог, а тому підстави для її задоволення відсутні. На момент подачі відзиву висновок експерта не був ані замовлений, ані виготовлений. Необхідність проведення експертизи була зумовлена постійними та безпідставними посиланнями позивача під час розгляду справи на начебто невідповідність розробленого проекту землеустрою вимогам законодавства, начебто, накладення земельної ділянки відповідача-3 на «бажану земельну ділянку» ОСОБА_1 , тощо. Тобто, в запереченнях відповідача-3 від 25 жовтня 2023 року на клопотання позивача про призначення експертизи було обґрунтовано об`єктивну неможливість подання відповідного висновку експерта раніше. Доказів того, що висновок експерта № 3563/3695 за результатами проведення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи від 19 жовтня 2023 року є неповним або неясним, необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, матеріали справи не містять. З клопотаннями про призначення додаткової або повторної експертизи позивач до суду не звертався, інших висновків експертизи не надавав, проти долучення до матеріалів справи висновку експерта № 3563/3695 не заперечував. Проект землеустрою в повній мірі відповідає вимогам закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 08 травня 2020 наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-7390/15-20 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташована на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1000 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва з підстав невідповідності частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.

02 червня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження у справі № 640/11417/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання бездіяльності протиправною, скасування наказу та зобов`язання вчинити дії.

05 червня 2020 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у зазначеній справі в задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 червня 2020 року залишено без задоволення.

27 квітня 2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області прийнято наказ № 10-1848/15-21-сг, яким вирішено надати ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, орієнтовний розмір земельної ділянки 0,1000 га, із цільовим призначенням - для індивідуального садівництва.

25 листопада 2021 року рішенням Вишгородської міської ради Київської області №14/16 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :38:018:0009, площею 0,1000 га з цільовим призначенням для індивідуального садівництва у власність ОСОБА_2 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №294092992 від 11 січня 2022 року, право власності на вказану вище спірну земельну ділянку з 18 грудня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Сорокою В.О. договору дарування від 18 грудня 2021 року №1110.

18 грудня 2021 року ОСОБА_3 зареєстрував право власності на зазначену ділянку в ДЗК, що підтверджується інформацією з ДЗК про право власності та речового права на земельну ділянку від 11 січня 2022 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 травня 2022 року у справі №640/16841/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання протиправним та скасування наказу ухвалено рішення, яке набрало законної сили 27 червня 2022 року, яким в задоволенні позову відмовлено.

Предметом оскарження у даній справі був індивідуальний акт - наказ №10-1848/15-21-сг від 27 квітня 2021 року Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» для індивідуального садівництва орієнтовною площею 0,1000 га розташованої на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, який стосується виключно прав осіб, які в ньому зазначені.

У висновку експерта №3563/3695 від 19 жовтня 2023 року за результатами проведення комплексної судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи (а.с.185, Т.2) зазначено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :38:018:0009 у власність для індивідуального садівництва ОСОБА_2 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області, розроблений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 у 2021 році та затверджений рішенням Вишгородської міської ради № 14/46 від 25 листопада 2021 року містить підстави на розроблення проекту відведення та відповідає вимогам законодавства за складом, змістом та оформленням.

Фактичне землекористування земельної ділянки з кадастровим номером :38:018:00093 цільовим призначенням (01.05) для індивідуального садівництва розташовану на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області відповідає документації із землеустрою (Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :38:018:0009 у власність для індивідуального садівництва гр. ОСОБА_2 на території Хотянівської сільської ради Вишгородського району Київської області) та правовстановлюючим документам на земельну ділянку, нормативно-правовим актам.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Вишгородської міської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 прийнято в межах повноважень, на підставі та у спосіб визначений законодавством України, що не порушує прав та інтересів позивача, який як на момент прийняття рішення, так і на теперішній час передбачених законом прав на спірну земельну ділянку не набув. У позивача не виникло будь-якого правомірного очікування на відведення спірної земельної ділянки в змісті викладених вимог Закону, оскільки дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки згідно ст. 118 ЗК України він не отримував, у той час, коли бронювання земельної ділянки, її закріплення за позивачем, як і приписів діяти в такий спосіб уповноваженим органам виконавчої влади та місцевого самоврядування законом і Конституцією України не передбачено.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. б) ч.1 ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю) (частина перша статті 81 ЗК України).

За змістом ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені положеннями ст.ст.118, 122, 123 ЗК України.

Відповідно ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу.

До клопотання додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.

Відповідно до ч.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України ( правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року справі № 21-358а13 та в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17).

Відповідно до ст.118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до ст.118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування (правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17).

Заявляючи вимогу про витребування земельної ділянки в кінцевого власника, а саме в ОСОБА_3 , позивач не звернув уваги, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна із чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у визначених у законі випадках (частина перша статті 388 ЦК України).

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

У правовій конструкції витребування майна шляхом віндикації позивач повинен довести наявність таких обов`язкових елементів даного способу захисту права власності: позивач є безсумнівним власником майна, що витребовується; - майно, що є предметом віндикації вибуло з володіння позивача поза його волею; відсутні правові підстави для вибуття спірного майна з володіння позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19) зроблено правовий висновок про те, що у спорах про витребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.

Отже, якщо спірними земельними ділянками неправомірно заволоділи інші, ніж їхній власник, особи, то вимога про витребування цих ділянок відповідає належному способу захисту права власника. Належними відповідачами за таким позовом є особи, за якими зареєстроване право власності на відповідні ділянки, тобто кінцевий набувач, який може бути позбавлені володіння внаслідок задоволення зазначеної вимоги.

Зазначені висновки викладені в Постанові Верховного Суду від 28 лютого 2024 року у справі № 948/73/23.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ніколи не був і не є власником спірної земельної ділянки, а отже не має право заявляти вимоги про її витребування тим більше на користь іншої особи, яка не надавала йому відповідних повноважень діяти в її інтересах.

Також позивач не звернув уваги, що одночасне подання віндикаційного та негаторного позову (вимог) неможливе оскільки такі вимоги є взаємовиключеними (Постанова ВСУ від 18 січня 2017р. у справі за № 6-2723цс16).

Діючі норми ЗК України не мають такого визначення, як перебування земельної ділянки у стані «відведення» та не передбачають відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі (правовий висновок Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст.ст. 118, 122, 123 ЗК України, статтями 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Пунктом 34 ч.1 ст.26 зазначеного Закону передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст.59 Закону, рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.

Суд, під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що рішення Вишгородської міської ради про передачу спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 прийнято в межах повноважень, на підставі та у спосіб визначений законодавством України, що не порушує прав та інтересів позивача, який як на момент прийняття рішення, так і на теперішній час передбачених законом прав на спірну земельну ділянку не набув.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, позиції Європейського суду з прав людини, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

З урахуванням зазначеного, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційних скарг без задоволення.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитися з рішенням Вишгородського районного суду Київської областівід 30 квітня 2024 рокув частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави судового збору виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, та від 20 січня 2021 року у справі №9901/258/20.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує в апеляційному порядку судове рішення у цивільній справі, предметом якої є визнання протиправним та скасування рішення від 25 листопада 2021 року №14/46 Вишгородської міської ради Київської області про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, кадастровий номер :38:018:0009, площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Вишгородської міської ради Київської області земельну ділянку (кадастровий номер :38:018:0009) площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності/довірчої власності 45757219 від 18 грудня 2021 року та кадастровий номер :38:018:0009 земельної ділянки площею 0,1000 га, для індивідуального садівництва, розташованої на території Вишгородської міської ради Вишгородського району Київської області.

Отже, зазначений позов пов`язаний із захистом прав ОСОБА_1 як учасника бойових дій, а тому рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року в частині стягнення з позивача судового збору підлягає скасуванню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської областівід 30 квітня 2024 рокув частині стягнення зі ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 3 220 гривень 80 копійок скасувати.

В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.