Провадження № 2/202/1444/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

15 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Приватбанк» звернулось до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.07.2012 року в розмірі 8830,35 гривень, з яких: 755,96 гривень заборгованість за кредитом; 4597,71 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 2580,00 гривень заборгованість за пенею та комісіями; 500 гривень штраф (фіксована частина); 396,68 гривень штраф (процентна складова), а також судові витрати в розмірі 2328,00 гривень.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 10 грудня 2015 року по цивільній справі № 234/15502/15-ц позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволені в повному об`ємі.

09.02.2021 року до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про скасування зазначеного заочного рішення. Заявник зазначив, що Відповідач по справі ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його братом. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина та заявник по справі ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 18 лютого 2022 року було скасовано заочне рішення Краматорського міського суду від 10 грудня 2015 року по цивільній справі № 234/15502/15-ц провадження № 2/234/6335/15 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Рішення по справі не прийнято.

Розпорядженням Верховного Суду № 8/0/9-22 від 15.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)», відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість здійснювати правосуддя під час воєнного стану змінено територіальну підсудність судових справ з Краматорського міського суду Донецької області на Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 747/0/15/23 від 25.07.2023 року "Про зміну територіальної підсудності судових справ Краматорського міського суду Донецької області" було змінено з 7 серпня 2023 року територіальну підсудність судових справ Краматорського міського суду Донецької області шляхом її передачі до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська продовжує розгляд справ які надійшли до 6 серпня 2023 року включно, у порядку, визначеному частиною сьомою статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 15 березня 2022 року № 8/0/9-22.

Згідно з позицією Ради суддів України, викладеній у рішенні від 05.03.2023 року та на засіданні 17.08.2023 року, судові справи, які станом на день видання Верховним Судом розпорядження від 15.03.2022 року за № 8/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (Краматорський міський суд Донецької області)» перебували в провадженні Краматорського міського суду Донецької області, підсудні Індустріальному районному суду міста Дніпропетровська.

02 листопада 2023 року цивільна справа № 234/15502/15-ц надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.11.2023 року, для її розгляду визначено суддю Мачуського О.М..

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2023 року, цивільну справу прийнято до провадження та залишено без руху позовну заяву, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали.

08 листопада 2023 року, на адресу суду надійшла заява представника позивача в якій останній просив відкрити провадження по справі та надав клопотання про витребування доказів.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та витребувано від Першої краматорської державної нотаріальної контори, витяг зі спадкового реєстру та відомості про: факт видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ; осіб, які подали заяву про прийняття спадщини, а також які вже прийняли спадщину; склад спадщини, наявне спадкове майно, його вартість, тощо.

16 листопада 2024 на адресу суду від Першої краматорської державної нотаріальної контори надійшли витребувані матеріали.

01 квітня 2024 року на адресу суду від представника АТ «Приватбанк» надійшла уточнена позовна заява до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отамання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 03.07.2012 року. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт на умовах, визначених Договором, який в подальшому було збільшено. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, однак позичальник порушував умови стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер та станом на дату смерті у останнього залишилась заборгованість перед банком у розмірі 2044,28 грн., яка складається з: 755,96 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1288,32 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

Встановлено, що спадкоємцем після смерті позичальника є ОСОБА_1 . Позивач вважає, що відповідач прийняв спадщину, до складу якої, у тому числі, входять кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені законодавством строки.

З урахуванням наведеного представник АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.07.2012 року в розмірі 2044,28 гривень, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2024 року прийнято уточнену позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Визначено, що в подальшому розгляд справи проводити з урахуванням уточнених позовних вимог.

Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, щодо подачі відзиву на позовну заяву, відповідач не скористався.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява в якій представник позивача просить розглядати справу без його участі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» з метою отамання банківських послуг, у зв`язку з чим 03 липня 2012 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н від 03.07.2012 року, чим підтвердив, свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого бажання, ОСОБА_2 було відкрито кредитний картковий рахунок, що та встановлено кредитний ліміт.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_2 останньому було збільшено кредитний ліміт.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13 вересня 2019 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, на момент смерті позичальника ОСОБА_2 , тобто станом на 07.09.2019 року, розмір його заборгованості за кредитним договором перед банком становив 2044,28 гривень, яка складається з: 755,96 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1288,32 гривень заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України ).

Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком позичальника за кредитним договором є, зокрема, повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.

При цьому, за правилами ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (ч. 1 ст. 1281 ЦК України).

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України).

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч. 4 ст. 1281 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

У пункті 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин № 5 від 30.03.2012 роз`яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Таким чином, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 332/2936/16-ц (провадження № 61-9193св18), у постанові від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц (провадження № 61-34931св18),у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18).

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Судом досліджено належним чином завірену копію спадкової справи № 45/2020, відкритої Першою краматорською державною нотаріальною конторою до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено, що дану спадкову справу заведено на підставі заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про прийняття спадщини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, один лише факт того, що відповідач прийняв спадщину після померлого, не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора без з`ясування інших обставин, зокрема, наявності спадкового майна та його вартості, оскільки положеннями ст. 1282 ЦК України визначено, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись лише у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

Разом з тим, порушуючи питання про стягнення із спадкоємця заборгованості за кредитним договором, позивач, в порушення вимог ст. 1282 ЦК України, будь-яких обґрунтувань та доказів щодо наявності, об`єму та вартості спадкового майна після смерті позичальника ОСОБА_2 ,не надав.

Також матеріали спадкової справи не містять відомостей щодо наявності спадкового майна та видачі нотаріусом Макарову Василю Миколайовичу чи іншим спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину до майна померлого ОСОБА_2 .

Отже, відсутність відомостей щодо наявності та вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного його ринковою вартістю на час відкриття спадщини, позбавляють суд можливості встановити факт одержання відповідачем у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення вимог банку і ці обставини виключають можливість задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» до спадкоємця боржника, в порядку статті 1282 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, в ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Саме позивач мав довести в ході розгляду справи обґрунтованість кожного свого посилання, зокрема й щодо наявності спадкового майна та його вартості, для можливості реалізації права на задоволення спадкоємцем вимог кредитора спадкодавця.

За встановлених обставин, суд доходить висновку щодо недоведеності вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості померлого ОСОБА_2 за кредитним договором від 03.07.2012 року в розмірі 2044,28 гривень.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чиє інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» зазначено, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про відмову АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем за подання позовної заяви були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі у розмірі 1218,00 гривень. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, на час розгляду справи сторонами не надано.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Таким чином, оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенню не підлягають, понесені останнім витрати з оплати судового збору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України,

Керуючись ст.ст. ст. 10, 12, 13, 18, 77, 81-89, 141, 211, 247, 258, 259, 263, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимогАкціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 ЦПК України повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М. Мачуський