Справа № 288/1442/24
Провадження № 2/288/412/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року смт Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

за участю секретаря судових засідань Корнієнко Т.М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну форми стягнення та зменшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про зміну форми стягнення та зменшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей, в якому вказує, що 02.09.2017 року, він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У шлюбі у нас з`явилося двоє дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №559; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №204.

03.01.2024 року шлюб було розірвано згідно рішення Попілянського районного суду Житомирської області.

Рішення Попілянського районного суду Житомирської області від 26.10.2023 року відповідач, ОСОБА_1 , стягує з

ОСОБА_2 , аліменти у розмірі у розмірі 1/3 (однієї третини) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 21 вересня 2023 року.

Позивач згоден забезпечувати своїх дітей, та на даний момент виконує рішення суду про сплату аліментів, але є одне непорозуміння.

Перебуваючи у шлюбі, зі згодою ОСОБА_1 , їх сім`я брала іпотечний кредит, під заставу квартири за адресою АДРЕСА_2 .

В договорі позики, нотаріус на підставі цієї згоди, у пункті 14 вказав про згоду ОСОБА_1 . Дана позика була в основному витрачена на погашення існуючих дрібних кредитів, на витрати по народженню дитини, та перший внесок на придбання автомобіля, який на сьогоднішній час виплачений на 87%, і залишився у розпорядженні дружини, за місцем її проживання.

Також зазначає, що у попередніх зверненнях, ОСОБА_1 , при будь якої можливості систематично надає суду, виконавчій службі, та іншим державним установам завідомо неправдиві дані та свідчення, вводячи в оману суд, виконавчу службу, фінансовий відділ військової частини. А саме: критичну ситуацію з забезпеченням дітей, та умов проживання.

Повідомляє суд, що ним регулярно ОСОБА_1 , діти та її мати забезпечувалися різноманітними продуктами харчування з величезним надлишком. Це всі види круп та макороних виробів в об`ємах не менше мішка 50 кг., цукор, фрукти, ящики з печивом, вафлями, шоколадом, цукерок та багато іншого. В осені, він придбав всю необхідну кількість палива необхідну для опалення до закінчення холодів. Кількість палива зазначала її мати, яка постійно проживає у даному будинку, та має розуміння та досвід з норм використання. Також ним було сплачено доставка палива, колка дров, забезпечено завантаження та розвантаження.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказувала суду що не має можливості гідно годувати дітей, та напередодні зими немає чим опалювати приміщення і потребує на це кошти, що є умисно хибною інформацією.

Також ОСОБА_1 ввела в оману виконавчу службу. А саме: отримуючи три місяці поспіль аліменти на картковий рахунок, написала заяву про те, що він злісний неплатник аліментів, з вимогою накласти арешт на всі рахунки, позбавити його правом керування авто, виїзду за кордон, тощо.

Зі свого боку він припустився помилки, в призначенні платежу не вказував що це аліменти, але у приватній розмові ОСОБА_1 сказала що розуміє що це аліменти, але вказувати це у заяві не хоче.

У той самий час він проходив лікування у м. Дніпро лікарня 21 і за браком грошей був вимушений припинити безперервний курс лікування гепатиту С, що має на сьогоднішній день суттєві наслідки, а саме розвиток цирозу печінки.

Виходячи з того, що попереднє звернення до суду про не нарахування аліментів з бойових суд не задовільнив, та враховуючи те, що гарантовано він отримає лише 20000 грн, а з врахуванням аліментів 1/3, він отримує приблизно 13400, отриманого доходу йому ледь вистачає для сплати відсотків без погашення тіла кредиту, які становлять 222$ (9124,00 грн.) в місяць. Та в умовах війни держава, на жаль, не забезпечує належним чином транспортом, пальним, та багатьма іншими засобами для ведення війни і особистого захисту.

Позивач не має змоги придбати елементарні речі, систематично не має змоги провести належне лікування, та сплачувати іпотечний кредит.

На даний момент по стану здоров`я він має чотири контузії, втрату слуху лівого вуха. Також вибиті зуби, а саме має три верхніх зуба, та чотири нижні, які не співпадають між собою, що не дає йому змоги повноцінного харчування. Гепатит С, цироз печінки. Крім контузії по усім хворобам є направлення у цивільні лікарні, за браком вузькопрофільних фахівців у госпіталі, тобто всі аналізи та лікування на платній основі.

Позивач просить змінити форму стягнення аліментів з нього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/3 усіх видів грошового забезпечення на тверду грошову суму; Встановити стягувати з нього, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 коп. щомісячно на обох дітей до досягнення ними повноліття; Зобов`язати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно звітувати йому, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо витрати отриманих коштів на утримання дітей шляхом надсилання відповідної інформації на будь- який месенджер за номером телефону НОМЕР_3 ; Розглянути справу в порядку спрощеного провадження без його участі.

Позивач в судове засіданні не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без його участі.

Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, вислухавши Відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 13 червня 2018 року, актовий запис № 559 та серії НОМЕР_2 від 03 березня 2021 року, актовий запис № 204, виданих Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с. 12,13/.

Судом встановлено, що відповідно до заочного рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 03 січня 2024 року по справі №288/3374/23, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано /а.с. 14-17/ та згідно заочного рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2023 року по справі № 288/2602/23, вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою:

АДРЕСА_4 , на утримання дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 (однієї третини) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 21 вересня 2023 року /а.с. 18-23/.

Разом з тим, рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 20 травня 2024 року по справі № 288/1034/24, в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей відмовлено.

Підставою для відмови в задоволенні позову вказано на те, що заявляючи вимоги зменшити розмір аліментів, сторона позивача посилається на вимоги ст.192 СК України, яка наголошує на тому, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Проте, з доданих до справи та досліджених в ході судового розгляду доказів не вбачається, що у позивача відбулись зміни у його матеріальному чи сімейному стані, так як даних про те, що він військовослужбовець, чи будь якої іншої інформації, яка б могла впливати на зміну розміру аліментів, суду не надано.

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до Звіту про здійснення відрахування та виплати Військова частина НОМЕР_6 , згідно якого за період з вересня 2023 року по березень 2024 року, ОСОБА_2 нарахована заробітна плата в розмірі 411636,14 гривень. /а.с.25/

Згідно копії Договору позики від 25 жовтня 2018 року, ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 203986,40 гривень, на строк до 25 жовтня 2019 року включно. /а.с.32-35/

Договором про внесення змін від 22 квітня 2024 року до Договору позики, внесено зміни в суму позики, яка стала 946156,83 гривень та строк повернення позики до 25 квітня 2025 року. /а.с.36-37/

Позивачем до суду подано копії платіжних інструкцій АТ КБ «ПриватБанк» від 01.03.2024 на суму 12000 гривень, від 06.12.2023 на суму 9000 гривень, від 26.12.2023 на суму 10000 гривень, від 20.03.2021 на суму 12000 гривень, отримувач ОСОБА_6 /а.с.26-29/

ОСОБА_1 27 лютого 2024 року зверталася до Броварського ВДВС у Броварському районі Київської області із скаргою щодо проведення перевірки про розмір фактичного заробітку боржника ОСОБА_2 , встановлення контролю за рішення та діями державного виконавця рід час виконання рішень у ВП № 73554391 від 11.12.2023, здійснення розрахунку заборгованості з аліментів та накладення арешту на майно боржника. /а.с. 30-31/

Також Позивачем надано копію заяви від 25.10.2018 ОСОБА_7 ; копію первинної медичної картки, виписки з медичної карки стаціонарного хворого № 4171, копії квитанцій «СІНЕВО», «ДІЛА», а також результат досліджень від 24.05.2024, консультативний висновок, направлення на стаціонарне лікування з діагнозом: хронічний вірусний гепатит з вираженою активністю. /а.с.38-48/

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Між сторонами виник спір щодо зміни розміру аліментів, що стягуються на підставі рішення суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 141СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Тобто, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

У відповідності до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ст. 182 Сімейного Кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Таким чином, положення ст. 192 СК України регулює зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення.

При цьому, частиною 3 ст. 181 СК України встановлено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину: у частці від доходу платника аліментів і (або) у твердій грошовій сумі.

Позивач просить змінити форму стягнення аліментів з 1/3 усіх видів грошового забезпечення на тверду грошову суму у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом зазначених норм права слід розрізняти спосіб стягнення аліментів (частка від доходу або тверда грошова сума) та розмір аліментів (чітко визначені частка від доходу платника аліментів або грошова сума).

Позивач звернувся до суду з вимогою про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України ).

Отже, право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. Оскільки позивач є платником аліментів, які присуджені у частці від його доходу, а не у твердій грошовій сумі, тому він таким правом не наділений.

Таке положення ч.3 ст.181СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає.

Посилання позивача на положення ст.192 СК України, як на підставу задоволення заявлених ним вимог, є безпідставним, адже позивач, як платник аліментів, має право звертатися з позовом про зміну розміру стягнутих рішенням суду аліментів, але в межах визначеного таким рішенням способу їх стягнення.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що належним способом захисту для позивача, як платника аліментів, за наявних для того підстав, є звернення до суду з позовною заявою на підставі ч.7 ст. 170 ЦПК України та ст. 192 СК України про зменшення розміру аліментів, але в межах визначеного рішенням суду способу їх стягнення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 , не підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 81 Цивільного Процесуального Кодексу України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 89 Цивільного Процесуального Кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати при зверненні з позовом до суду на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись Конституцією України; Постановою Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3; Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована поставною Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року); статтями 141,180-184, 191, 192 СК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76 - 81, 128, 141, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну форми стягнення та зменшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко