Провадження № 2/127/4570/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі головуючого судді Дернової В.В., секретаря Бабкіної К.В., за участю представників позивача - адвокатів Шур О.В., Бевз О.В., представників відповідача - адвокатів Лавренчука А.С., Жукова В.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та повідомила, що відповідач наприкінці вересня 2023 року позичив у неї 150 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 03.11.2023 року, про що була складена розписка № 1 про отримання грошових коштів від 23 жовтня 2023 року. Станом на момент звернення до суду з позовом відповідач не виконав свої зобов`язання, борг не повернув, тому позивач звернулася з даним позовом до суду та просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики (розпискою) від 23 жовтня 2023 року у розмірі 150 000 доларів США та судовий збір.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 листопада 2023 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2023 року було забезпечено позов шляхом заборони відчуження рухомого та нерухомого майна, що належать ОСОБА_2 в межах розміру позовних вимог (5439885 грн.).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 січня 2024 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники - адвокати Шур О.В., Бевз О.В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив від 24.01.2024 року № 24/01-2024 (а.с. 72-76), та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники - адвокати Лавренчук А.С. та Жуков В.П. у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні, зокрема, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 04.12.2023 року - у зв`язку з неотриманням ОСОБА_2 позики (а.с. 21-26).

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом установлено такі фактичні обставини справи та відповідній їм правовідносини.

Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідено до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з розписки № 1 про отримання грошових коштів від 23 жовтня 2023 року, відповідач ОСОБА_2 одержав від позивача ОСОБА_1 у борг 150 000 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 03 листопада 2023 року включно (а.с. 86).

При цьому, сторона позивача у судовому засіданні стверджувала, що 23.10.2023 року відбулося саме юридичне оформлення позики шляхом підписання відповідачем розписки, а реальна передача грошових коштів відбулася наприкинці вересня 2023 року (орієнтовно - 26.09.2023 року).

Умов повернення боргу, передбачених вищевказаним договором позики у формі розписки, відповідачем ОСОБА_2 не було дотримано, борг повернутий не був (доказів протилежного суду надано не було), а відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При цьому, суд критично оцінює підстави, з яких сторона відповідача не визнає позовні вимоги, та звертає увагу на таке.

По-перше, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з відзиву на позовну заяву від 04.12.2023 року, номер мобільного телефону ОСОБА_2 - НОМЕР_1 .

Як вбачається з інформації з криптовалютної біржі «Binance», отриманої УПК у Вінницькій області, на ім`я користувача ОСОБА_7 відкрито криптогаманець ID НОМЕР_5 саме з використанням номеру мобільного телефону НОМЕР_2 .

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 стверджував, що на криптовалютній біржі «Binance» він здійснював лише декілька дрібних операцій на суму близко 100 доларів США, проте, як вбачається з інформації з криптовалютної біржі «Binance», отриманої УПК у Вінницькій області, лише за 26 вересня 2023 року на криптогаманець ID НОМЕР_5 надійшло 137 478 USDT (1 монета USDT є еквівалентом 1 долару США), у наступні дні продовжилося надходження значих сум у USDT на криптогаманець ID НОМЕР_5; активне ж користування вказаним криптогаманцем спостерігалося впродовж усього 2023 року.

По-друге, у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 стверджував, що договір позики у формі розписки від 23.10.2023 року був укладений ним під впливом тиску (зокрема, психічного з боку громадянина ОСОБА_6 , якого було допитано у судовому засіданні як свідка).

Однак, ні вказаний договір позики у формі розписки від 23.10.2023 року, ні договір купівлі-продажу квартири від 23.10.2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г.В. за реєстровим № 1566, ні Попередній договір від 23.10.2023 року (а.с. 43-47) не були оспорені ОСОБА_2 у судовому порядку на підставі ст. 231 ЦК України чи з інших підстав шляхом пред`явлення зустрічного позову у цій справі або окремого позову.

По-третє, суд не бере до уваги посилання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Лавренчука А.С. на те, що у боржника ОСОБА_2 наявний оригінал рописки, що свідчить про відсутність у нього боргових зобов`язань, оскільки текст розписки містить вказівку на те, що «дана розписка складена в 2 (двох) екземплярах».

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у цивільній справі № 707/2606/16-ц, наявність оригіналу боргової розписки у кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, тобто визначальне значення має перебування оригіналу розписки саме у кредитора.

Так, у кредитора - позивача ОСОБА_1 був наявний оригінал розписки, який було долучено до матеріалів справи (а.с. 86).

По-четверте, позиція сторони відповідача є вкрай суперечливою, оскільки відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Жуков В.П. у судовому засіданні категорично заперечували отримання ОСОБА_2 грошових коштів, а представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Лавренчук А.С. звертав увагу на кваліфікацію правової природи відносин між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 як інвестиційних правовідносин, а не правовідносин, які випливають з договору позики.

По-п`яте, відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні неоднаразово посилався на те, що його батьки спілкувалися з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо обставин виникнення боргу, однак клопотань про допит батьків як свідків щодо обставин справи ним заявлено не було, хоча останні під час усіх судових засідань перебували у залі суду.

По-шосте, суд критично оцінює надані відповідачем ОСОБА_2 пояснення у судовому засіданні, оскільки згідно зі ст. 92 ЦПК України пояснення сторін є доказами лише у разі їх допиту за їх згодою як свідків, однак ОСОБА_2 згоди на його допит як свідка не надавав).

Крім того, пояснення ОСОБА_2 у судовому засіданні суперечать його показанням як потерпілого, попередженого про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання), викладеним у протоколі допиту потерпілого від 31.10.2023 року (а.с. 139 - 143). При цьому, суд звертає увагу, що кожен аркуш вказаного протоколу допиту потерпілого підписаний ОСОБА_2 , однак останній у судовому засіданні повністю заперечував його зміст.

По-сьоме, як вбачається з наданого стороною відповідача ОСОБА_2 . Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (кримінальне провадження № 0001644 від 31.10.2023 року за ч. 2 ст. 355 КК України), 30.10.2023 року до Вінницького РУП від ОСОБА_2 надійшла заява про те, що невідомі особи примушують його до виконання цивільно-правових зобов`язань, які були взяті ним на протязі 2023 року (а.с. 48), що повністю спростовує позицію ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо відсутності у нього будь-яких боргових зобов`язань.

Щодо валюти стягнення боргу.

Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику; тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству; суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Отже, позика підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у іноземній валюті (доларах США), а не у гривневому еквіваленті.

Таким чином, суд доходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розпискою) від 23 жовтня 2023 року у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США, тобто про задоволення позову у повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 420 грн. судового збору.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, на підставі ст. 525-527, 530, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розпискою) від 23 жовтня 2023 року у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13 420 грн. судового збору.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2023 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 )

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 )

Повне рішення суду складене 09.09.2024 року.

СУДДЯ: