Провадження № 22-ц/802/721/24 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтувала тим, що у період з липня 2017 року по грудень 2022 року вона проживала однією сім?єю без реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_4 . У квітні 2017 року у неї склалися гарні стосунки з відповідачем і наприкінці червня 2017 року останній запропонував їй переїхати до нього та проживати разом однією сім?єю як чоловік та жінка.

Фактично з липня 2017 року вони почали проживати разом в будинку, що належить батькам відповідача, за адресою: АДРЕСА_1 .

За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі рідних та друзів. Крім того відповідач спілкувався з її батьками та родичами, а вона з його.

01 липня 2019 року відповідач зробив їй пропозицію одружитися, яку вона прийняла.

Зазначає, що за час перебування у цивільному шлюбі за спільні кошти ними було придбано таке майно:

- автомобіль марки BMW 320D 2001 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 17 серпня 2021 року за ОСОБА_4 , вартістю 219 411 грн;

- ноутбук ігровий Asus FX5050V-AL010 Gunmetal Gray, який був придбаний нею за кредитні кошти за кредитним договором № від 25 серпня 2020 року загальною вартістю 27 599,00 грн;

- Microsoft Win Home 10 64 Bit Ukrainian 1pk DSP OEI загальною вартістю 3 899,00 грн,

- Comfy Assist Сервіси загальною вартістю 3 400,00 грн.

Ноутбук та налаштування до нього були придбані нею за кредитні кошти за кредитним договором № від 25 серпня 2020 року, укладеного між нею і АТ «ОТП Банк». Погашення кредитних коштів здійснювалось нею особисто, що підтверджується платіжними інструкціями про переказ її коштів на рахунок банку.

Крім того вона постійно оплачувала телекомунікаційні послуги згідно з договором, який був укладений з відповідною установою та матір?ю відповідача ОСОБА_5 , що також підтверджується платіжною інструкцією.

Вона неодноразово переводила кошти на особистий рахунок відповідача, що підтверджує той факт, що вони з відповідачем мали спільний бюджет.

З грудня 2022 року вони з відповідачем разом не проживають, протягом останнього часу стосунки між ними погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення цивільних шлюбних відносин.

Покликаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд встановити факт, що вона та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з липня 2017 року по грудень 2022 року; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати особистою приватною власністю ОСОБА_4 автомобіль марки BMW 320D, 2001 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 та ноутбук ігровий Asus FX5050V-AL010 Gunmetal Gray зі всіма налаштуваннями до нього; стягнути з відповідача ОСОБА_4 в її користь половину вартості автомобіля, що складає 109 705,00 грн і половину вартості ігрового ноутбука зі всіма налаштуваннями, що складає 17 449,00 грн, а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 травня 2024 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2024 року у цій справі ухвалено стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Біцулова А. А. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що між позивачкою та відповідачем були близькі стосунки, однак фактичних шлюбних відносин та проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, як стверджує позивачка ОСОБА_1 , не було.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглянув справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_3 , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу між позивачкою і відповідачем не має, оскільки позивачка не довела суду факту їх з відповідачем спільного проживання однією сім?єю як чоловіка та жінки, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними взаємних прав та обов?язків, як це притаманно подружжю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності в них спільного побуту, виникнення між ними у зв?язку з цим взаємних прав та обов?язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, у тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов?язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком і жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин і відносин, оскільки самі по собі, наприклад факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком і жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/80/23/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 552/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 26 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.

Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного з «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік в добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання як рухомого так і нерухомого майна (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких убачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклування один про одного; довідки житлових організацій, сільських рал про спільне проживання і ведення господарства та інше (постанова Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.

В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх, слід також зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення спільного проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц).

Вирішуючи заявлену в межах цієї справи позовну вимогу про встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 як чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу в період з липня 2017 року до грудня 2022 року, суд першої інстанції правильно вважав, що сторона позивача не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження факту спільного проживання позивачки і відповідача однією сім?єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_4 у близьких стосунках і проживала з останнім однією сім?єю як чоловік і жінка у будинку батьків відповідача є безпідставними, оскільки сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов?язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Натомість у своїх деклараціях за період з 2018 по 2022 року суб?єкт декларування ОСОБА_1 своїм місцем фактичного проживання зазначала Ківерцівський район Волинської області, членами своєї сім?ї зазначала батька та рідну сестру (а. с. 163-177).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту її проживання з відповідачем ОСОБА_4 як чоловіка та жінки однією сім?єю без реєстрації шлюбу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного майна апеляційний суд зазначає таке.

Згідно зі статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1-3 статті 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка просила суд встановити факт спільного проживання сторін як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2017 року по грудень 2022 року та в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати особистою приватною власністю ОСОБА_4 автомобіль BMW 320D, 2001 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та ноутбук ігровий Asus FX5050V-AL010 Gunmetal Gray зі всіма налаштуваннями до нього, також просила стягнути з відповідача в її користь вартість 1/2 частини зазначеного майна.

Норми статті 60 СК України визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, у тому числі у судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.

Установивши, що позивачка ОСОБА_1 не довела суду факту проживання з відповідачем ОСОБА_4 однією сім?єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у період з липня 2017 року по грудень 2022 року, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відмову в позові про поділ спільного майна, тому що вона не довела поширення на спірне майно правового режиму спільного сумісного майна.

Отже, за відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати спірне майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам у справі як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін (Постанова Верховного Суду № 442/2219/11 від 26 вересня 2019 року).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на правильність рішення суду першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді