Справа № 372/4381/24
Провадження № 2/369/7167/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(про забезпечення позову)

20.08.2024 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Фінагеєва І.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Богуш Марини Костянтинівни про забезпечення позову у цивільній справі №372/4381/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Богуш Марина Костянтинівна звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним.

З метою забезпечення позову разом з позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позовних вимог.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову представник позивача посилається на те, що 24 січня 2022 року між ОСОБА_3 (далі - Відповідач 2) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено договір позики, за яким Відповідач передав Відповідачу 2 грошові кошти у розмірі 1 345 542,00 грн. зі строком повернення до 24 січня 2023 року. Договором про внесення змін та доповнень від 25 січня 2023 року Відповідач 2 та Відповідач домовилися про збільшення суми позики до 2 325 672,00 грн., а строк повернення такої позики вирішили продовжити до 24 січня 2024 року. Договором про внесення змін та доповнень від 24 січня 2024 року Відповідач 2 та Відповідач домовилися про збільшення суми позики до 2 570 168,00 грн., а строк повернення такої позики вирішили продовжити до 24 січня 2025 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище договором позики між Відповідачем 2 та Відповідачем було укладено договір іпотеки від 24 січня 2022 року, відповідно до умов якого в іпотеку передано земельну ділянку з кадастровим номером: :02:002:0350, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 (далі - Позивач), яка є дружиною Відповідача 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 10 травня 2008 року, вважає зазначений вище договір іпотеки таким, що суперечить вимогам діючого законодавства України і відповідно підлягає визнанню недійсним, оскільки вона не надавала своєї згоди на його укладення.

Крім того, Позивач є співвласником зазначеної вище земельної ділянки, оскільки дана земельна ділянка придбана Відповідачем2 під час перебування з Позивачем у зареєстрованому шлюбі.

При цьому, Відповідач своєю вимогою від 15 липня 2024 року про усунення порушень повідомив Відповідача 2 про свій намір на підставі зазначеного вище договору іпотеки звернути стягнення на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:002:0350, яка є предметом зазначеного вище договору іпотеки в рахунок виконання зобов`язання Відповідача 2 за відповідним договором позики або від свого імені продати зазначену вище земельну ділянку будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Таким чином, позивач вважає, що Відповідач у будь-який момент до завершення розгляду справи за позовом Позивача про визнання договору іпотеки недійсним та набрання рішенням суду законної сили, може відчужити або обтяжити зазначену вище земельну ділянку без згоди Позивача, яка є співвласником даної земельної ділянки, що може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких вона звернулася до суду, адже в такому разі замість вирішення спору, виникне новий спір між Позивачем та Відповідачем про право матеріальне щодо права власності на предмет іпотеки і Позивач змушена буде подавати позови про визнання правочинів щодо відчуження відповідної земельної ділянки, яка є предметом спірної іпотеки недійсними та інші вимоги на відновлення її прав.

Таким чином, представник позивача просила суд постановити ухвалу про забезпечення позову, якою до набрання судовим рішенням законної сили у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки від 24 січня 2022 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль Іриною Миколаївною та зареєстрований у реєстрі 24 січня 2022 року за № 504:

-заборонити Відповідачу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії майнового характеру стосовно земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0350;

-накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:002:0350;

-заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, у тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації прав власності, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інші реєстраційні дії) щодо нерухомого майна, а саме: земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0350.

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Виходячи з зазначених норм чинного законодавства України, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п. 6 вказаної Постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого королівства") положення статті 1 Першого протоколу містять три окремих правила, які не застосовуються окремо: перше правило проголошує принцип мирного володіння майном, друге стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання втручання у власність правомірним, третє правило визнає за державами контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Також, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання в право власності принципу правомірного та допустимого втручання, слід оцінити, чи є захід законним, чи переслідує втручання суспільний інтерес, чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям.

З матеріалів справи встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 10 травня 2008 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис від 10 травня 2008 року № 617.

Як вбачається, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності па нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 389862185 від 06 серпня 2024 року відповідачу ОСОБА_3 па праві власності належить земельна ділянка площею 0,2 га з кадастровим номером :02:002:0350, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 40187000, право власності зареєстроване на підставі договору міни, серія та номер: 89, виданий 20 січня 2021 року, видавник: Лазарєва Л.І., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу.

24 січня 2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики № 503, за яким Відповідач передав Відповідачу 2 грошові кошти у розмірі 1 345 542,00 грн. зі строком повернення до 24 січня 2023 року. Договором про внесення змін та доповнень від 25 січня 2023 року Відповідач 2 та Відповідач домовилися про збільшення суми позики до 2 325 672,00 грн., а строк повернення такої позики вирішили продовжити до 24 січня 2024 року. Договором про внесення змін та доповнень від 24 січня 2024 року Відповідач 2 та Відповідач домовилися про збільшення суми позики до 2 570 168,00 грн., а строк повернення такої позики вирішили продовжити до 24 січня 2025 року.

На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище договором позики між Відповідачем 2 та Відповідачем було укладено договір іпотеки № 504 від 24 січня 2022 року, відповідно до умов якого в іпотеку передано земельну ділянку з кадастровим номером: :02:002:0350, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно інформаційної довідки № 389862185 від 06 серпня 2024 року, вказану земельну ділянку передано в іпотеку на підставі договору іпотеки № 504, виданого 24 січня 2022 року, видавник: Гамаль І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Іпотекодавець: ОСОБА_3 . Іпотекодержатель: ОСОБА_2 .

Як вбачається із змісту позовних вимог, предметом спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є визнання вказаного договору іпотеки недійсним.

Отже власником земельної ділянки на яку заявник просить накласти арешт є відповідач 2 - ОСОБА_3 , який був стороною договору позики від 24 січня 2022 року та договору іпотеки від 24 січня 2022 року укладеного з ОСОБА_2 .

Згідно із ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Так, згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Викладені обставини дають підстави лиш припускати, що вищевказане майно перебуває у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та їх частки є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Однак, такі обставини на даний час суду невідомі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Накладення арешту на вказане майно є неспівмірним способом забезпечення пред`явлених позовних вимог та порушить права ОСОБА_2 , який є позикодавцем за договором позики укладеним 24 січня 2022 року між позикодавцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім того, оскільки земельна ділянка належить ОСОБА_3 , частки подружжя не виділені, то суд позбавлений можливості накласти арешт на майно, оскільки розмір часток подружжя, зокрема ОСОБА_3 , який є позичальником за договором позики від 24 січня 2022 року, не визначений та не виділений у порядку, який передбачений чинним законодавством.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З огляду на вказані положення норм матеріального права, враховуючи предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин, враховуючи, що позивач не вмотивував, які саме підстави дають привід припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Приходячи до даного висновку суд враховує, що сам факт звернення до суду із позовом, не є беззаперечним доказом того, що не вжиття заходів забезпечення позову зробить в подальшому неможливим виконання рішення суду. Крім того, у заяві не обґрунтована співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, їх необхідність і достатність для забезпечення виконання можливого судового рішення. Одночасно суд роз`яснює заявникові, що останній не позбавлений права повторно звернутись до суду з заявою про забезпечення позову, у разі наявності для цього підстав, які не були предметом дослідження під час розгляду цієї заяви.

Між тим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної заяви з огляду на те, що позивач просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 258, 261, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Богуш Марини Костянтинівни про забезпечення позову у цивільній справі №372/4381/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: І.О. Фінагеєва