справа № 208/5356/14-ц
№ провадження 6/208/310/24
УХВАЛА

Іменем України

22 липня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді - Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ольги Моренко про оголошення в розшук боржника ОСОБА_1 ,-

в с т а н о в и в:

Державний виконавець Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ольга Моренко звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області з поданням про оголошення в розшук боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначає, що на примусовому виконанні в Заводському відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває зведене виконавче провадження №74596707 до складу якого входять 2 виконавчих провадження, а саме:

-виконавче провадження №72418803 з примусового виконання виконавчого листа №208/5356/14 від 20.07.2016р. виданого Заводським районним судом міста Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментам у розмірі 14992,75 грн. та 2000,00 грн. в рахунок неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла під час виконання рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.03.2010 року.

-виконавче провадження №51647472 з примусового виконання виконавчого листа №208/5353/14 від 30.03.2016р. виданого Заводським районним судом міста Дніпродзержинська про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн., щомісячно.

Боржник ОСОБА_1 ухиляється від сплати заборгованості, своє місце знаходження та місце роботи не повідомляє.

Боржник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , відповідно до відповіді на електронний запит до ГУ ДМС інформація щодо місця реєстрації боржника відсутня.

Заходи державного виконавця відносно розшуку боржника не надали позитивних результатів.

Тому просить суд оголосити в розшук боржника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Пунктом 5 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний своєчасно з`являтися на вимогу виконавця.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника-фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Отже, звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що обґрунтовують наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника та безрезультатність виконавчих дій по виявленню місця знаходження боржника.

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 відповідно до якої вбачається, що він отримав копії виконавчих листів 13 жовтня 2016 року, однак суд зауважує, що в матеріалах подання немає жодного доказу на підтвердження того, що боржником ОСОБА_1 було отримано постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №51647472 від 12 липня 2016 року та ВП №72418803 від 03 серпня 2023 року; та відсутні докази направлення даних постанов боржнику; немає доказів того, що боржнику державним виконавцем надано строк на добровільне виконання судових рішень, що він повідомлений про примусове виконання судових рішень, що він викликався до державного виконавця, повідомлявся про вихід державного виконавця за адресою боржника.

В матеріалах справи містяться акти державного виконавця від 20.03.2024 року, від 29.03.2024 року, від 17.04.2024 року, складені державним виконавцем.

З акту державного виконавця від 20.03.2024 року встановлено, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа: виконавчого листа №208/5353/14 виданого 30.03.2016 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська, встановлено, що перевірити майновий стан не вдалося у зв?язку з відсутністю будь-кого вдома, двері квартири ніхто не відчинив, залишено виклик.

Також в матеріалах справи міститься виклик державного виконавця від 19.03.2024 року №36233 без будь-яких доказів направлення останнього за адресою проживання боржника, що позбавляє суд можливості встановити факт обізнаності боржника ОСОБА_1 про вчинення відносно нього дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа № 208/5353/14 виданого 30.03.2016 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області ВП №51647472. У тексті даного виклику відсутня інформація щодо іншого виконавчого провадження, а саме: ВП №72418803.

З акту державного виконавця від 29.03.2024 року встановлено, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа: виконавчого листа №208/5353/14 виданого 30.03.2016 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська, встановлено, що за викликом державного виконавця боржник ОСОБА_1 не з?явився до виконавця 28.03.2024р. за зазначеною адресою для складання протоколу про адміністративне правопорушення згідно ст.183 КУпАП. Протокол був складений без участі боржника.

Однак, державним виконавцем на підтвердження зазначеного не долучено копію протоколу про адміністративне правопорушення згідно ст. 183 КУпАП, складеного на ОСОБА_1 ..

З акту державного виконавця від 17.04.2024 року встановлено, що державним виконавцем при примусовому виконанні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документа: виконавчого листа №208/5353/14 виданого 30.03.2016 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська, встановлено, що двері квартири ніхто не відчинив, залишено виклик.

Однак, державним виконавцем на підтвердження зазначеного не долучено копію виклику залишеного чи відправленого боржнику ОСОБА_1 ..

В матеріалах подання відсутні відомості про те, що боржнику було направлено повідомлення про дату проведення виконавчих дій, та його обов`язок допустити державного виконавця для проведення виконавчих дій.

Також державним виконавцем не подано належного обґрунтування необхідності проведення виконавчих дій із розшуком боржника.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що виконавець не подав до суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, а також доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника (пояснення сусідів, родичів, тощо), хоча це є його обов`язком, що може призвести до безпідставного оголошення в розшук ОСОБА_1 , чим будуть порушені його права.

Державним виконавцем не доведено, що ним здійснено всі можливі процесуальні дії для отримання інформації про боржника та його місцезнаходження, а саме відсутні відповідні запити державного виконавця та відповіді на них до органів Національної Поліції, Державної міграційної служби України, Пенсійного фонду України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України.

Також у матеріалах подання немає доказів щодо перевірки державним виконавцем відомостей стосовно перебування боржника в закладах охорони здоров`я, кримінально-виконавчих установах, що має значення для вирішення питання про оголошення у розшук боржника.

Між тим, слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить також з того, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що в задоволенні подання про оголошення у розшук боржника слід відмовити.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні подання про оголошення у розшук боржника не перешкоджає повторному зверненню державного виконавця до суду з аналогічним поданням у випадку доведеності ним необхідності оголошення останнього у розшук.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 80, 438 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

У задоволенні подання державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ольги Моренко про оголошення в розшук боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Похваліта С. М.