Провадження №2/389/151/24
Рішення

іменем України

26 серпня 2024 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаврилюк Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Ніна Вікторівна, про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

за участю: представника позивача адвоката Позненка Ю.В., представника відповідачки ОСОБА_3 адвоката Кулик А.М.,

встановив:

ОСОБА_1 26.12.2023 звернувся до суду з позовом, в якому просив (з урахуванням змінених позовних вимог) витребувати на свою користь з володіння ОСОБА_3 1/3 частку земельної ділянки площею 3,04 га з кадастровим номером :02:000:1692 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

На обгрунтування своїх вимог зазначив, що рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.02.2018 визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.11.2000, видане державним нотаріусом Знам`янської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Тепляковим В.М. на ім`я ОСОБА_2 в частині права на земельну частку (пай) в КСП ім.Леніна розміром 3,88 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. В свою чергу, за ОСОБА_1 визнано право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на 1/3 частину земельної частки (паю) в КСП ім.Леніна розміром 3,88 га в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області. Проте, виконати рішення суду у вказаній частині, тобто видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, виявилося неможливим, оскільки ОСОБА_2 , будучи відповідачем у справі, ухилилася від виконання вказаного рішення та не надала нотаріусу свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.11.2000 для внесення до нього змін про зменшення частки у спадковому майні та отримання нових свідоцтв. Крім того, спадкоємцем не було надано жодного документу, що міг би підтвердити право власності та належності майна спадкодавці.

За вказаних обставин позивач був змушений ще раз звернутися до суду за захистом свої прав і рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.09.2020 за ОСОБА_1 визнано право на отримання у власність 1/3 частини земельної частки (паю), в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яке належало спадкодавцеві відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0240667. Проте, і цього разу позивачу не вдалося реалізувати своє право на отримання у власність вказаної 1/3 частини земельної частки (паю). Так, за наслідками усного звернення до сертифікованого інженер-землевпорядника щодо замовлення розробки документації із землеустрою з подальшим виділенням йому у приватну власність 1/3 земельної ділянки відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0240667 загальною площею 3,88 га, позивачу було відмовлено у виділенні у приватну власність 1/3 земельної ділянки з причин того, що право на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката серії КР №0240667, який було видано на ім`я ОСОБА_4 , передано ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом АВО №077036 від 03.11.2000. Надалі ОСОБА_2 було видано державний акт на право приватної власності на землю з кадастровим номером :02:000:1692 на підставі розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 26 квітня 2002 року № 154-р. Таким чином, розробка проекту згідно з вказаним сертифікатом є неможливою з причин видачі державного акта на право приватної власності на землю.

З огляду на вказані обставини, позивач втретє звернувся до суду і рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2023 за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, визнано право власності на 1/3 земельної ділянки площею 3,04 га, кадастровий номер :02:000:1692 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серія КР №1509 від 20.05.2002, що виданий на підставі розпорядження Знам`янської районної державної адміністрації від 26.04.2002 №154-р та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1459 на ім?я ОСОБА_2 , право на яку належало спадкодавцеві ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КР №0240667. У власності ОСОБА_2 залишено 2/3 вказаної земельної ділянки. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.06.2023 рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2023 залишено без змін.

Після набрання вказаним рішенням законної сили, на підставі якого ОСОБА_1 планував здійснити державну реєстрацію права власності на 1/3 вказаної вище земельної ділянки, було з`ясовано, що 06.06.2023 приватний нотаріус Цариченко Н.В. посвідчила договір купівлі-продажу цілої земельної ділянки, власником якої стала ОСОБА_3 . Тобто, ОСОБА_2 відчужила спірну земельну ділянку за 7 днів до ухвалення Кропивницьким апеляційним судом остаточного рішення за її апеляційною скаргою, які були залишені без задоволення. Надалі, ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, однак Верховним Судом 13.11.2023 скарга повернута скаржниці без розгляду. Позивач вважає, що ОСОБА_2 , відчужуючи належне йому на праві власності майно, була безсумнівно обізнана про наявність тривалих судових спорів щодо земельної ділянки, а також знала про дату та час розгляду апеляційним судом її апеляційної скарги. Крім того, з такою ситуацією була також обізнана і покупець ОСОБА_3 , оскільки спірна земельна ділянка тривалий час знаходиться в оренді у ТОВ «Агрофірма Хлібодар»., засновником якого є ОСОБА_5 Керівництво товариства знало особисто як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , а також володіло інформацією про всі судові розгляди з приводу цієї земельної ділянки. При цьому, ОСОБА_3 заснувала разом зі ОСОБА_6 ФГ « ОСОБА_6 », тому вищевказані юридичні особи є пов`язаними між собою та входять до однієї групи компаній, якими володіє родина Згривець. З огляду на викладене позивач вказує, що укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки порушує його права на володіння спірним майном, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні пред`явлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові. Також зазначив, що після зміни позовних вимог до відповідачки ОСОБА_2 вимоги не пред`являються, однак з урахуванням того, що ОСОБА_2 є стороною правочину зі ОСОБА_3 , тому вважає, що вона повинна залишитися в якості відповідача у цій справі.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає, оскільки вона правомірно придбала земельну ділянку, на момент укладення договору не було жодних перешкод, обмежень, заборон, все перевірялося нотаріусом, про що свідчить п.6 договору купівлі-продажу. Придбання земельної ділянки здійснене за ринковою вартістю, що також свідчить про реальність та правомірність цієї угоди. Жодних домовленостей чи умислу не було, тому ОСОБА_3 є добросовісним покупцем.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце його проведення повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила,пояснення щодо позову не подала.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач успадкував право на 1/3 земельної частки (паю), яке належало спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР №0240667, виданого Знам`янською районною державною адміністрацією 20.02.1998 та зареєстрованого 23.02.1998 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1297, а відповідачка ОСОБА_2 успадкувала право на 2/3 вказаної земельної частки (паю).

Вказані обставини встановлені рішеннями Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.02.2018 у справі №389/4003/15-ц (провадження №2/389/1239/16) та від 09.09.2020 у справі №389/1614/19 (провадження №2/389/402/19), які набрали законної сили та є преюдиційними у цій справі.

На підставі рішення суду від 09.09.2020 ОСОБА_1 розпочав процедуру оформлення права власності на 1/3 земельної частки (паю), однак було з`ясовано, що право на земельну частку (пай) відповідно до вказаного вище сертифіката, який було видано на ім`я померлого ОСОБА_4 , передано ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом АВО №077036 від 03.11.2000, на підставі якого їй було видано державний акт на право приватної власності на землю з кадастровим номером :02:000:1692 відповідно до розпорядження голови Знам`янської районної державної адміністрації від 26 квітня 2002 року №154-р.

Зазначені обставини унеможливили право позивача на оформлення своїх спадкових прав, тому він втретє звернувся до суду.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2023 у справі №389/1246/22 (провадження №2/389/283/22) за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, визнано право власності на 1/3 земельної ділянки площею 3,04 га, кадастровий номер :02:000:1692 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії КР №1509 від 20.05.2002, що виданий на підставі розпорядження Знам`янської районної державної адміністрації від 26.04.2002 №154-р та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1459 на ім?я ОСОБА_2 , право на яку належало спадкодавцеві ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно із сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КР №0240667.

У власності ОСОБА_2 залишено 2/3 земельної ділянки площею 3,04 га, кадастровий номер :02:000:1692 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії КР №1509 від 20.05.2002, що виданий на підставі розпорядження Знам`янської районної державної адміністрації від 26.04.2002 №154-р та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1459.

На вказане судове рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за наслідками розгляду якої постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.06.2023 рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2023 залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 13.11.2023 вирішено касаційну скаргу ОСОБА_2 на вказані судові рішення вважати неподаною та повернути заявнику.

В свою чергу, ОСОБА_2 06.06.2023 уклала зі ОСОБА_3 договір купівлі-продажу №128, яким відчужила на користь ОСОБА_3 спірну земельну ділянку площею 3,0364 га з кадастровим номером :02:000:1692, розташовану на території Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений 06.06.2023 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №128.

Державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку проведена 06.06.2023, номер відомостей про речове право 50526619.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав, земельна ділянка з 03.05.2019 перебуває в оренді у ТОВ «Агрофірма «Хлібодар» строком до 12.11.2035 на підставі договору оренди від 12.11.2018, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма «Хлібодар».

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Згідно зі ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Основним речово-правовим способом захисту права власності є віндикаційний позов.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути в нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, останній може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом, з 2015 року (часу першого звернення позивача до суду) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тривав спір з приводу права ОСОБА_1 на частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:1692.

Рішенням суду від 16.02.2018, яке залишено без змін судами апеляційної та касаційної інстанції та набрало законної сили 23.07.2020, встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки ОСОБА_1 фактичними діями прийняв спадщину після померлого батька ОСОБА_4 на частину майна, яке належало останньому на праві власності, тому судом визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.11.2000, видане ОСОБА_2 на земельну частку (пай) площею 3,88 га, яка розташована на території Суботцівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області.

На підставі рішення суду від 16.02.2018 до Спадкового реєстру внесені відповідні записи щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Проте, реалізувати своє право на отримання спадщини та отримати свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_1 не зміг через відсутність правовстановлюючих документів, оригінали яких знаходилися у ОСОБА_2 , та відсутність добровільної згоди ОСОБА_2 як другого спадкоємця на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

Зазначені обставини встановлені рішенням суду від 09.09.2020, яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 14.01.2021. Цим рішенням за ОСОБА_1 визнано право на отримання у власність 1/3 частини земельної частки (паю), в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , яке належало спадкодавцеві відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КР № 0240667.

На підставі рішення суду від 09.09.2020 ОСОБА_1 розпочав процедуру оформлення права власності на 1/3 земельної частки (паю), однак було з`ясовано, що на підставі розпорядження голови Знам`янської РДА від 26.04.2002 №154-р ОСОБА_2 вже було видано державний акт на право приватної власності на спірну землю з кадастровим номером :02:000:1692. Зазначені обставини унеможливили право позивача на оформлення своїх спадкових прав відповідно до сертифікату, тому він втретє звернувся до суду.

Право власності ОСОБА_1 на 1/3 земельної ділянки площею 3,04 га з кадастровим номером :02:000:1692 було визнано рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2023 у справі №389/1246/22 (провадження №2/389/283/22), яке залишено без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.06.2023.

Цим же рішенням у власності ОСОБА_2 залишено 2/3 вказаної земельної ділянки.

На вказане судове рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 одноособово 06.06.2023 уклала зі ОСОБА_3 договір купівлі-продажу №128, яким за 200 000 грн відчужила на користь ОСОБА_3 цілу спірну земельну ділянку площею 3,0364 га з кадастровим номером :02:000:1692.

В свою чергу, постановою Кропивницького апеляційного суду від 13.06.2023 рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.02.2023, яким за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/3 спірної земельної ділянки, залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_2 без задоволення.

З огляду на зазначені обставини, суд дійшов висновку, що 1/3 частина спірної земельної ділянки вибула з володіння ОСОБА_1 поза його волею.

Так, ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем першої черги за законом, фактичними діями прийняв спадщину після смерті батька, а тому з часу відкриття спадщини (07.02.2000) права володіння та користування 1/3 спірної земельної ділянки належить ОСОБА_1 .

Крім того, право ОСОБА_1 на частину спірної земельної ділянки тричі встановлювалося рішеннями судів, ОСОБА_2 у кожній справі була відповідачем, активно приймала участь в судових розглядах, тому їй достовірно відомо про те, що вона не є одноосібним власником спірної земельної ділянки.

Як зазначалося вище, відповідачка ОСОБА_2 оплатно відчужила ОСОБА_3 спірну земельну ділянку, 1/3 частина в якій належить позивачу. Отже, ОСОБА_3 є стороною договору купівлі-продажу, тому належним способом захисту позивача є витребування частини спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2023 у справі №373/326/17, зіславшись на свою сталу та сформовану судову практику, вказала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою такого позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений.

У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

На необхідності оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна неодноразово наголошувала Велика Палата Верховного Суду (п.51 постанови від 26.06.2019 у справі №669/927/16-ц; п.46.1 постанови від 01.04.2020 у справі №610/1030/18; п.6.43 постанови від 02.11.2021 у справі №925/1351/19).

Що стосується добросовісності набуття майна ОСОБА_3 , то суд виходить з наступного.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно.

За змістом ч.5 ст.12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (п.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №922/3537/17).

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні вказувала на добросовісності набуття ОСОБА_3 у власність спірного майна, мотивуючи тим, що придбання земельної ділянки здійснювалося за ринковою вартістю і на момент укладення договору купівлі-продажу для цього не існувало жодних перешкод, оскільки все було перевірено нотаріусом під час посвідчення правочину.

В свою чергу, представник позивача наполягав на тому, що ОСОБА_3 є недобросовісним набувачем. Загалом обгрунтування зводиться до того, що відповідачка є родичем засновника товариства, в оренді якого перебуває спірна земельна ділянка, тому вона безумовно знала про наявність судових спорів щодо неї.

Разом з тим, такі доводи представника позивача суд відхиляє, оскільки жодними належними та допустими доказами вони не підтверджені і таких доказів в судовому засіданні також не здобуто. Наявність родинних відносин між покупцем земельної ділянки та її орендарем не свідчить про обізнаність покупця щодо наявності судових спорів між власниками земельної ділянки. Так само як і перебування в оренді земельної ділянки не свідчить про те, що орендарю відомо про наявність інших спорів, окрім тих, що стосуються договору оренди, цієї земельної ділянки.

При цьому судом враховується, що під час укладання договору купівлі-продажу нотаріусом перевірялося та встановлено власника майна, право якої було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутність заборони (арешту) відчуження земельної ділянки та відсутність відомостей про обмеження у використанні земельної ділянки, що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.06.2023.

Докази того, що ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_3 про заявлені в судовому порядку права іншої особи на земельну ділянку матеріали справи не містять. Це також підтверджується п.4 договору купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_2 стверджувала та гарантувала, що земельна ділянка на момент укладення договору нікому іншому не подарована, іншим способом не відчужена, під застсавою, іпотекою, забороною (арештом) не перебуває, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб немає.

З наведеного вбачається, що після неодноразового визнання права позивача на частину земельної ділянки, ОСОБА_2 , маючи намір перешкодити реалізації правосуддя та поверненню на підставі рішення суду майна законному власнику, під час апеляційного розгляду справи відчужила це майно ОСОБА_3 . Тобто саме ОСОБА_2 , не маючи права власності на цілу земельну ділянку, в якій їй належить 2/3 частини, діяла неправомірно.

Отже, дії ОСОБА_2 вчинені без відома та згоди співвласника майна ОСОБА_1 та є такими, що направлені на незаконне позбавлення ОСОБА_1 права власності на спірну 1/3 частину земельної ділянки, яка вибула з володіння ОСОБА_1 поза його волею іншим шляхом, а саме внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 .

Власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (пункт 11.7 постанови ВП ВС від 20 червня 2023 року у справі №633/408/18).

З огляду на зазначене, суд вважає, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, при цьому, вибуття частини земельної ділянки з володіння позивача відбулося без належної правової підстави - поза його волею іншим шляхом, тому в даній справі підлягають застосуванню положення ст.388 ЦК України про витребування на користь позивача 1/3 частини земельної ділянки у ОСОБА_3 , як у добросовісного набувача, що в цьому випадку є належним способом захисту порушеного права.

За обставин цієї справи, витребування майна є законним та пропорційним заходом, є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом позивачем визначено двох відповідачів ОСОБА_3 (набувач майна) та ОСОБА_2 (сторона правочину), однак, оскільки після зміни позовних вимог жодної вимоги до ОСОБА_2 позивачем не пред`явлено, тому, з урахуванням способу захисту порушеного права, визначеного даним рішенням, в частині позову до ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки ОСОБА_3 на користь позивача підлягає до стягнення сплачений ним судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

Керуючись ст.3, 12, 190, 316, 317, 319, 321, 330, 387, 388 ЦК України, ст.81, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Витребувати на користь ОСОБА_1 з володіння ОСОБА_3 1/3 частку земельної ділянки площею 3,04 га з кадастровим номером :02:000:1692 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Суботцівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

В частині позову до ОСОБА_2 , відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Цариченко Ніна Вікторівна, місце знаходження: вул.Кавалерійська,17/19, м.Кропивницький, 25006.

Повний текст рішення суду складено 05.09.2024.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва