головуючий у суді І інстанції Волкова С.Я.
провадження № 22-ц/824/2767/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на заочне рішення Печерського районного суд міста Києва від 09 травня 2023 року

та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Прохорова Юрія Геннадійовича на додаткове рішення Печерського районного суд міста Києва від 19 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення, -

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суд міста Києва із заявою, у якій, з урахуванням заяви від 06 квітня 2023 року (а.с. 80-81), просить стягнути з відповідача 415 740 грн 64 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15 грудня 2021 року по 29 березня 2023 року.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 757/72/21-ц задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Указане рішення суду набрало законної сили, однак не було виконане відповідачем у частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця», що є підставою для нарахування середнього заробітку за час затримки виконання рішення на підставі статті 236 КЗпП України.

Заочним рішенням Печерського районного суд міста Києва від 09 травня 2023 року, з урахуванням ухвали Печерського районного суд міста Києва від 18 травня 2023 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 415 740 грн 64 коп середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 15 грудня 2021 року по 29 березня 2023 року.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» у прибуток держави 4 157 грн судового збору.

Додатковим рішенням Печерського районного суд міста Києва від 19 травня 2023 року стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 18 000 грн судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення мотивоване тим, що сума витрат на професійну допомогу у розмірі гонорару (винагороди) за позитивний результат по справі є непропорційною до складності справи та об`єктом наданих адвокатських послуг, тому суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення їх розміру.

Ухвалою Печерського районного суд міста Києва від 28 вересня 2023 року залишено без задоволення заяву АТ «Українська залізниця» про перегляд заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Українська залізниця» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Печерського районного суд міста Києва від 09 травня 2023 року та ухвали нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду з позовною заявою, не дотримуючись строків звернення до суду, встановлених статтею 233 КЗпП, однак суд першої інстанції не перевірив ці обставини.

Апелянт зазначає, що у справі ухвалено заочне рішення, однак у матеріалах справи відсутні заяви позивача про те, що він не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У позовній заяві позивач просить розглянути справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Вказує, що на адресу відповідача не надходила ані ухвала про відкриття провадження, ані копія позовної заяви з додатками, тому відповідач не був обізнаний про існування цивільної справи та був позбавлений можливості надати відзив на позовну заяву та навести свої обґрунтовані заперечення щодо вимог позивача.

Зазначає, що справа не підлягала розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки позивачем, протягом розгляду справи, двічі подались заяви про збільшення позовних вимог. Ціна позову після подачі заяви про збільшення позовних вимог перевищувала розмір у сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлений для розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В оскаржуваному рішенні не зазначено, на підставі яких письмових доказів судом встановлено, що рішення суду від 14 грудня 2021 року в частині поновлення позивача на роботі не виконано, якщо позивач не надав жодних доказів на підтвердження цього факту.

Зазначає, що позивач не вчинив жодних дій, що вказують на його бажання бути поновленим на роботі, приступити до виконання трудових обов`язків, та за весь час з моменту ухвалення рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 757/72/21-ц ОСОБА_1 не звернувся до відповідача для поновлення його на роботі на виконання цього рішення, не з`явився на роботу, не надав роботодавцю трудову книжку для внесення до неї запису про визнання наказу, яким позивача було звільнено, недійсним, і про поновлення на роботі, не повідомляв роботодавця про причини відсутності на роботі. Тобто сам позивач не вживав заходів для своєчасного виконання судового рішення про поновлення його на роботі.

Такі дії ОСОБА_1 , на думку апелянта, свідчать про небажання поновлюватися на роботі, а лише бажання отримати кошти від відповідача, що є зловживанням своїми правами.

Вказує, що позивач не надав жодних доказів, які б підтвердили, що йому було відмовлено у поновленні на роботі на підставі рішення суду при зверненні до відповідача, або не допущено до виконання трудових обов`язків.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Прохоров Ю.Г. подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити додаткове рішення Печерського районного суд міста Києва від 19 травня 2023 року у незадоволеній частині та стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн та гонорар за позитивний результат по справі у розмірі 20 % від стягнутої суми пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 83 148 грн 13 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на виконання вимог пункту 9 частини 3 статті 175 ЦПК України визначено орієнтовну вартість професійної правової (правничої) допомоги з урахуванням вже наданих послуг у розмірі 18 000 грн (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог), як попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у суді першої інстанції, та додатково гонорар успіху в розмірі 20 % від задоволеної суми.

Позивачем додані та містяться в матеріалах справи копія договору № 32-тп від 11 квітня 2022 року про надання правничої допомоги, укладеного позивачем з адвокатським об`єднанням, копії додаткових угод № 1 від 11 квітня 2022 року, № 2 від 30 грудня 2022 року, № 3 від 29 березня 2023 року, копії актів приймання-передачі наданих послуг № 1 від 11 квітня 2022, № 2 від 30 грудня 2022 року, № 3 від 29 березня 2023 року.

У вказаних додаткових угодах та актах передбачено обсяг наданої позивачу правової допомоги, зокрема, супроводження (представництво) інтересів клієнта в суді першої інстанції щодо подачі заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду (включаючи надання консультацій, аналіз судової практики, підготовки (складання) та подання заяви, подачу інших процесуальних документів в ході судового розгляду в суді першої інстанції).

Зазначає, що стороною позивача підтверджено належним чином надання адвокатом професійної правничої допомоги, на користь позивача та отриманням позитивного результату, з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 20 % від суми стягнутої середньої заробітної плати.

Апелянт наголошує на тому, що відповідач не просив зменшити гонорар успіху адвоката за досягнення позитивного результату.

Відмовляючи у задоволенні у стягненні додаткової винагороди суд першої інстанції порушив існуючу судову практику та норми законодавства України.

На думку скаржника, витрати на професійну правничу допомогу на цю суму є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді першої інстанції, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підстав для зменшення розміру суми цих витрат у суду немає.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуна Ю.Ю. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просить залишити апеляційну скаргу АТ «Українська залізниця» без задоволення, а заочне рішення - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що матеріали справи містять докази надсилання відповідачу копій процесуальних документів у цій справі. Відповідачем не надано належних доказів видання наказу про поновлення позивача на роботі та фактичне допущення його до роботи, або доказів того, що невиконання судового рішення про поновлення на роботі відбулося з вини самого працівника.

Від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, у якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що розгляд цієї справи відбувся без виклику сторін, справа не відноситься до категорії складних справ, практика за цією категорією є сталою, тому розмір витрат позивача на правову допомогу є необґрунтованим.

Вказує, що відповідачем заявлялося клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу позивача, яке отримане судом 19 травня 2023 року, а тому у суду першої інстанції були підстави для зменшення таких витрат.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Корсун Ю.Ю. у судовому засіданні просив задовольнити апеляційну скаргу позивача та відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Представник АТ «Українська залізниця» - адвокат Лугова О.В. у судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу відповідача та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 757/72/21-ц визнано незаконним та скасовано наказ виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» від 07 грудня 2020 року № 362/ос «Про припинення трудового договору (контракту)» з ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця».

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 329 235 грн 60 коп.

Постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року змінено рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року в частині розподілу судових витрат.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 2, 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

Обов`язковість рішення суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Тобто законом визначено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у необхідності видання наказу про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від подальшого його оскарження.

Виконання рішення вважається закінченим з дати видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Згідно зі статтею 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є саме невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі після проголошення судового рішення.

Указаний висновок відповідає висновку, який викладений у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 757/72/21-ц в частині поновлення позивача на роботі набрало законної сили після прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду - 28 вересня 2022 року.

Доказів виконання указаного судового рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 , а саме: наказу про поновлення працівника на роботі після проголошення судового рішення, відповідачем не надано.

Долучені до заяви про перегляд заочного рішення суду АТ «Українська залізниця» акти від 30 грудня 2021 року, 18 січня 2023 року, 24 лютого 2023 року, про те, що ОСОБА_1 не з`явився не підприємстві для виконання рішення, самі по собі не є підтвердженням виконання відповідачем рішення суду.

Доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» про те, що позивач не вчинив жодних дій, що вказують на його бажання бути поновленим на роботі, приступити до виконання трудових обов`язків, апеляційний суд відхиляє, оскільки саме на роботодавця покладений обов`язок добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі невідкладно після його проголошення, а відповідачем не надано доказів видання наказу про поновлення ОСОБА_1 на роботі після проголошення судового рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що АТ «Українська залізниця» допустив порушення вимог частини 7 статті 235 КЗпП України щодо негайного виконання рішення суду в частині поновлення незаконно звільненого працівника, що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення на підставі статті 236 КЗпП України.

Вирішуючи питання щодо періоду нарахування середнього заробітку на підставі статті 236 КЗпП України, апеляційний суд враховує таке.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 757/72/21-ц поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника виробничого структурного підрозділу «Попаснянське територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Дія воєнного стану неодноразово продовжувалася та триває по теперішній час.

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, у Попаснянській міській територіальній громаді Сєвєродонецького району Луганської області 24 лютого 2022 року виникла можливість бойових дій, а з 07 травня 2022 року та по теперішній час указана територіальна громада є тимчасово окупованою російською федерацією.

Невиконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 757/72/21-ц починаючи з 24 лютого 2022 року і по теперішній час залишається неможливим не з вини АТ «Українська залізниця», а тому підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку на підставі статті 236 КЗпП України за період з 24 лютого 2022 року відсутні.

Також апеляційний суд враховує, що у всіх процесуальних документах, поданих у цій справі представником позивача зазначена адреса позивача: АДРЕСА_1 , що знаходиться на території, що є окупованою з 07 квітня 2014 року по теперішній час.

Доказів того, що ОСОБА_1 знаходиться на підконтрольній Уряду України території, зокрема довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб, матеріали справи не містять.

При цьому за змістом статті 236 КЗпП затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є не вчинення дій щодо поновлення працівника на роботі саме без поважних причин.

Однак, на думку апеляційного суду, введення воєнного стану та окупація території, на якій знаходиться виробничий структурний підрозділ, начальником якого є позивач, безумовно є поважною причиною, яка зумовила невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі з 24 лютого 2022 року.

Указані обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про кінець періоду стягнення середнього заробітку - 29 березня 2023 року.

Отже, період невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі (з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року) становить 48 робочих днів.

Розмір середньоденного заробітку позивача встановлений рішенням Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2021 року у справі № 757/72/21-ц та становить 1 291 грн 12 коп.

Таким чином, загальний розмір компенсації за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 становить 61 973 грн 76 коп (48 * 1 291 грн 12 коп.).

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача про його неналежне повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції, оскільки матеріали справи містять рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що 19 вересня 2023 року відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками (а.с. 67 т. 1), а 17 лютого 2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 76-77 т. 1).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що заочне рішення Печерського районного суд міста Києва від 09 травня 2023 року ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, а тому рішення суду у цій частині підлягає скасуванню ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.

Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Зазначені висновки відповідають висновкам, які викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у справі № 911/956/17 (361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування заочного рішення Печерського районного суд міста Києва від 09 травня 2023 року у цій справі, то додаткове рішення Печерського районного суд міста Києва від 19 травня 2023 рокутакож підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21) викладено висновок, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене рішення, усі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У своїй заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 18 000 грн, а також гонорар (винагороду) за позитивний результат у справі у розмірі 83 148 грн 13 коп. (а.с. 102-106 т. 1).

На підтвердження понесених позивачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу адвоката надано копії:

договору № 32-тп від 11 квітня 2022 року про надання правничої допомоги, укладеного позивачем з адвокатським об`єднанням,

додаткових угод № 1 від 11 квітня 2022 року, № 2 від 30 грудня 2022 року, № 3 від 29 березня 2023 року,

актів приймання-передачі наданих послуг № 1 від 11 квітня 2022, № 2 від 30 грудня 2022 року, № 3 від 29 березня 2023 року.

Пунктом 3.2 договору № 32-тп від 11 квітня 2022 року визначено, що сторони домовилися про доплату гонорару (винагороду) за позитивний результат у справі у розмірі 20 % від задоволеної суми.

При цьому колегія суддів зауважує, що представник відповідача скористалася своїм правом, наданим їй частиною 6 статті 137 ЦПК України, та заявила клопотання про зменшення витрат на оплату послуг адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, посилаючись на їх неспівмірність (а.с. 126-130 т. 1).

Також указане клопотання обґрунтоване тим, що стягнення з відповідача на користь кожного звільненого працівника гонорару успіху у розмірі 20 % від сум середнього заробітку призведе до банкрутства та неможливості функціонування стратегічно важливого підприємства.

Отже, дослідивши надані представником позивача докази щодо понесених позивачем ОСОБА_1 процесуальних витрат на правову допомогу і надавши їм належну оцінку, врахувавши результат розгляду справи, а також те, що у межах цієї справи вирішувалося питання щодо достягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення на підставі статті 236 КЗпП України, оцінивши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у стягненні гонорару успіху.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню (розмір задоволених позовних вимог: 61 973 грн 76 коп. х 100% : 415 740 грн 64 коп. ціни позову = 15 %), а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правову допомогу (гонорар) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 700 грн (15 % х 18 000 грн : 100% = 2 700 грн).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Прохорова Юрія Геннадійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суд міста Києва від 09 травня 2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Додаткове рішення Печерського районного суд міста Києва від 19 травня 2023 року скасувати з ухваленням нового судового рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства«Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 15 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 61 973 грн 76 коп.

Стягнути з АТ «Українська залізниця» у дохід держави 623 грн 55 коп. судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції у розмірі 2 700 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 09 вересня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська