Справа № 523/2674/24
Провадження №2/523/2610/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 15.02.2024р. звернулась до суду з позовом та просить стягувати з відповідача на свою користь:

аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, у розмірі частини з усіх доходів відповідача починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття;

аліменти на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, у розмірі у розмірі 1/6 частини з усіх доходів відповідача починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина, який проживає разом з нею, знаходиться на її утриманні, та на її утримання, так як вона за віком дитини та доглядом за нею не має можливості працювати. Розмір аліментів, які просить стягнути позивачка, мотивує тим, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у вказаному вище розмірі, так як на регулярній основі працює та має стабільний дохід. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді від 11.03.2024р. було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалами суду від 08.04.2024р. та від 10.07.2024р. за клопотаннями представника позивачки були витребуванні докази по справі.

Відповідач ОСОБА_2 частково визнав позовні вимоги та через свого представника адвоката Федяєва С.В. надав 13.04.2024р. відзив на позовну заяву в якому зазначив, що він не ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини та за період з травня 2023р. грудень 2023р. перерахував на користь позивачки 111 350,00грн. Починаючи з грудня 2023р. позивачка разом з дитиною без його згоди виїхала до Німеччини і з того часу ігнорує його, не надає можливості спілкуватися з дитиною та брати участь у вихованні дитини. Відповідач зазначає що він погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 10 000,00грн. про що він пропонував позивачці укласти мирову угоду. На думку ОСОБА_2 вказаний розмір аліментів цілком задовольнить потреби дитини. З часу мобілізації відповідач отримує грошове забезпечення, а внаслідок недостатнього забезпечення, як військового, він вимушений за свій кошт придбавати військове спорядження, водночас він відшукує можливість на перерахування грошових коштів на утримання дитини.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років, то в цій частині ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він не має об`єктивної можливості додатково надавати матеріальну допомогу, так як вимушений витрачати грошові кошти для власного забезпечення, як військовослужбовця.

18.04.2024р. представник позивачки адвокат Садікова М.В. направила до суду відповідь на відзив в якому зазначила, що ОСОБА_1 не ставить вимоги про стягнення аліментів за період, який передував зверненню до суду, а тому перерахування відповідачем грошових коштів у період з травня 2023р. до грудня 2023р. не стосується предмету позовних вимог. В частині укладання мирової угоди то така пропозиція не приймається позивачкою, так як ОСОБА_2 має регулярний дохід, офіційно працевлаштований та має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному у її позовних вимогах. Твердження відповідача про неможливість утримувати її до досягнення дитиною трьох років не підтверджені жодним доказом.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Садікова М.В. направила до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляду справи за їх відсутності.

ОСОБА_2 в призначене судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був сповіщений особисто та через його представника адвоката Федяєва С.В.

Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 17.01.2023р. зареєстрували шлюб.

Від шлюбу у сторін народився син, - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час сторони проживають окремо один від одного, при цьому малолітній син, ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, ОСОБА_1 . Наведена обставина сторонами по справі не оспорюється.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 на теперішній час є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення, зокрема за період з січня 2023р. по лютий 2024р. отримав дохід від 20817,30грн. до 123 421,30грн. щомісячно.

За березень-червень 2024р. отримав з урахуванням податків 371 913,47грн., що підтверджується інформацією військової частини НОМЕР_1 .

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150) та конкретизовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182).

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або твердій грошовій сумі (стаття 184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (стаття 182 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України).

Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024р.» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 01.01.2024р. встановлений у розмірі 2 563,00грн.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Заявляючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі частини на утримання сина, позивачка стверджує, що відповідач на постійній основі отримує дохід, а відтак здатний сплачувати аліменти у вказаному розмірі.

З представлених суду з боку позивачки документів, а також з наданих представником у відзиві пояснень, вбачається, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем та має стабільну заробітну плату у вигляді грошового забезпечення, яке в кожному місяці складає від 20817,30грн. до 123 421,30грн. За 2023р. відповідач отримав грошове забезпечення у розмірі 882 553,20грн., а за січень-червень 2024р. у розмірі 659 596,73грн.

Тобто, відповідач на теперішній час проходить військову службу та отримує постійний дохід.

Крім того, судом не встановлено та зворотного не доведено ОСОБА_2 , що на його утриманні перебувають інші особи, або він є непрацездатним, або існують будь-які інші істотні обставини, які б вказували на неможливість сплачувати ним аліменти.

За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, закон визначає аліменти саме як кошти, що необхідні та достатні для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону матеріально утримувати дитину до повноліття зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З метою вирішення виниклого між сторонами спору суд вважає, що з відповідача на утримання дитини слід стягувати щомісячно аліменти у розмірі частини його доходів, що забезпечить гармонійний розвиток дитини на належному рівні. При цьому суд враховує ту обставину, що позивачка на теперішній час не працює, так як доглядає за дитиною та не має самостійного заробітку.

Суд вважає, що такий розмір аліментів забезпечить належні умови виховання малолітнього сина сторін по справі на належному рівні, що в свою чергу забезпечить його гармонійний розвиток.

Щодо стягнення аліментів на утримання дружини.

Положеннями частини першої статті 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до частини першої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (частини 2, 4 статті 84 СК України).

За змістом частини першої та другої статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України).

Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері незалежно від цієї обставини.

Як було встановлено судом, відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає разом із матір`ю, позивачка не працює, отже вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог статті 84 СК України.

Таким чином, відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу дружині на її утримання, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, що заявлений позивачкою розмір аліментів на своє утримання буде для нього надмірним тягарем.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів, які б свідчали про наявність у нього підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину.

Посилання ОСОБА_2 у відзиві на те, що він вимушений із грошового забезпечення нести додаткові витрати на себе, як військослужбовця судом відхиляються, так як не доведені жодним належним та допустимим доказом.

Щодо аргументів про перешкоди, які чинить ОСОБА_1 у побаченнях відповідача з дитиною то такі доводи не приймаються судом, оскільки не стосуються предмету заявлених позовних вимог. При цьому ОСОБА_2 не обмежений у праві на звернення до суду в загальному порядку за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів.

Зважаючи на те, що належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини відповідач суду не надав, що є його обов`язком у розумінні змагальності цивільного судочинства, суд доходить висновку про стягнення з нього аліментів на користь дружини, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною трирічного віку.

Водночас, приймаючи до уваги, що крім стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 судом стягнути аліменти на утримання дитини, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти у розмірі 1/12 частини його доходів, що забезпечить утримання позивачки та не буде надмірним тягарем для відповідача.

Згідно статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

На підставі ст.ст.180, 181, 183, 191 СК України, керуючись ст. ст.12,13,76,141,200, 206,259, 263-265,268, 430 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2 , проте не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.02.2024 року до досягнення повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь та утримання ОСОБА_1 , щомісячно, в розмірі 1/12 частини з усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2 , починаючи з 15.02.2024 року до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20грн.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп: НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , рнокпп: НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 05 вересня 2024р.

Суддя