КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

05 вересня 2024 року місто Київ

справа № 759/8954/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів cудової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ящук Т.І.

перевіривши виконання вимог ст.356 ЦПК України за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Твердохліб Ю.О., повний текст рішення складено 05 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання запису про звільнення недійсним, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Повний текст рішення складено 05 березня 2024 року.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 03 липня 2024 року подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2024 року апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали, а саме для подання до Київського апеляційного суду клопотання про поновлення строку із зазначенням поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року та зазначення дати отримання апелянтом повного тексту оскаржуваного рішення.

31 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 направила на адресу Київського апеляційного суду заяву в якій просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду.

В обгрунтування вимог посилалась на те, що при винесенні рішення по справі від 29 лютого 2024 року, суд не оголосив рішення, тому що робочий день закінчився і вона не дізналась про оскаржуване рішення.

Вказувала, що вона не отримувала судове рішення. Крім того, вона перебувала в лікарні та доглядала за хворою мамою.

А тому, просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки він пропущений з поважних причин.

Колегія суддів вважає, що зазначені позивачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або оспорюються, створено перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Проте, право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Голдер проти Великої Британії» від 21 лютого 1975 року.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 29 лютого 2024 року, позивач ОСОБА_1 була присутня в судовому засіданні під час оголошення оскаржуваного рішення (а.с. 28). Повний текст рішення складено 05 березня 2024 року.

Відповідно до довідки про доставку електронного документу, оскаржуване рішення було доставлено до електронного кабінету 14 березня 2024 року та повторно 21 березня 2024 (т.2, а.с.43; т.2, а.с 44).

Апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 подана до суду 03 липня 2024 року.

Разом з тим, наведені апелянтом причини для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, виходячи з наступного.

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов'язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Щодо посилання апелянта, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, на те, що вона не отримувала судове рішення, колегія суддів вважає за доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система. Єдина судова інформаційно-комунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Згідно ч.7 ст. 14 ЦПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 вересня 2023 року у справі №204/2321/22 (провадження №14-48цс22) зазначено, що особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд надсилає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, рішення було доставлено до електронного кабінету позивача ОСОБА_1 14 березня 2024 року та в подальшому 21 березня 2024 року що підтверджується довідками про доставку електронного документу відповідно (т.2, а.с.43; т.2, а.с.44).

А тому, суд відхиляє посилання апелянта, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, на те, що вона не отримувала судове рішення.

Щодо посилання апелянта, як на поважну причину пропуску строку на апеляційне оскарження, на те, що вона перебувала в лікарні та доглядала за хворою мамою, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №672, ОСОБА_1 надійшла в стаціонар 01 березня 2024 року та була виписана 02 березня 2024 року, згідно з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1042, ОСОБА_1 надійшла в стаціонар 02 квітня 2024 року та була виписана 03 квітня 2024 року, а отже доказів на підтвердження того, що апелянт перебувала на тривалому лікуванні в період з 14 березня 2024 року (дати отримання рішення) по 03 липня 2024 року (дата подання апеляційної скарги), а отже не мала можливості подати апеляційну скаргу, останньою надано не було.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає, що наведені позивачем ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду є непереконливими, неповажними, оскільки апелянтом не надано доказів наявності істотних перешкод чи труднощів, які унеможливили вчасне вчинення процесуальних дій з подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Пунктом 4 ч.1 ст.358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

А тому, виходячи з принципів, розумності, справедливості, рівності учасників судового розгляду, а також враховуючи принцип правової визначеності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись ст.358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 лютого 2024 року, ухвалене під головуванням судді Твердохліб Ю.О., повний текст рішення складено 05 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визнання запису про звільнення недійсним, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: