Справа № 386/645/24
Провадження № 2/386/312/24
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2024 року

Голованівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Червоненка Д.В.

за участю: секретаря судового засідання Фенюшиної Ю.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Голованівськ Кіровоградської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на її користь в рахунок погашення боргу позики кошти в розмірі 30000 грн. та витрати за сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.,посилаючись на те, що 22.08.2023 року за усною домовленістю вона надала в позику ОСОБА_2 30000 грн. за умови повернення даної суми в кінці вересня 2023 року. Даний борг в кінці вересня повернутий не був. Неодноразово телефонувала відповідачці про повернення боргу, однак остання перестала відповідати на телефонні дзвінки та в кінці листопада звернулась до керівництва поліції для того, щоб він посприяв поверненню боргу.

14.12.2023 року вона знайшла відповідачку на робочому місці та запропонувала повернути борг, однак остання повідомила, що кошти у неї відсутні і просила відстрочити їй термін повернення позики, обіцяла повернути кошти до 31.01.2024 року, про що надала відповідну розписку. Однак відповідач до вказаного терміну борг не повернула.

01.04.2024 року вона звернулась із заявою до Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області про шахрайські дії відповідачки, поліцією було проведено перевірку за її заявою та встановлено, що ОСОБА_2 поверне кошти після того як закінчиться лікарняний та запропонували звернутись до суду.

Позивач в судовому засідання позов підтримала з тих же підстав, що вказані у позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надіслала суду заяву про розгляд справи про її відсутність, в задоволенні позову до неї просить відмовити, про що надала суду заперечення, в якому вказала, що вона ніколи не отримувала від ОСОБА_3 та членів її сім`я будь-яких коштів, розписки не писала. У боргових відносинах перед останніми не перебуває.

Так, вона не заперечує той факт, що дана розписка написана особисто нею, однак заперечує той факт, що дана розписка складена у підтвердження того, що вона отримала кошти в борг від ОСОБА_1 .. Так як вона працювала у відділі поліції мала папку з різними зразками документів, яку втратила. Через даний час отримала судову повістку про виклик в суд дана розписка саме та, яка була в папці з документами, вона не містить ПІБ кому має повернутися борг у кого він отримувався, відсутні паспортні дані позикодавця та позичальника їх місце проживання. Не вказано суму отримання коштів, відсутній підпис позикодавця.

З приводу цього питання до неї зателефонував працівник поліції, на що вона повідомила, що ніякого боргу перед останньою не має, про що свідчить пояснення підписане нею.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Так, на підтвердження своїх позовних вимог стороною позивача до позову залучено оригінал розписки від 14.12.2023 року про повернення ОСОБА_2 коштів в сумі 30 тисяч гривень строком до 31.01.2024 року .

Також Голованівським районним судом Кіровоградської області з Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області було витребувано матеріали №1287 по зверненню ОСОБА_4 .. З довідки про результати перевірки вбачається, що 22.08.2023 року ОСОБА_2 звернулась до ОСОБА_1 з проханням позичити їй кошти в сумі 30 тисяч гривень строком до 31.01.2024 року , про що написала розписку, змоги повернути кошти не було так як вона перебуває на лікуванні, одразу як закінчить лікування кошти поверне.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 4 статті 205 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 3 статті 545 ЦК України визначено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимоги від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) зазначено, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження факту укладення договору позики та його умов позивачем надано письмову розписку від 14.12.2023 року, однак ця розписка не містить у собі даних ані про факт укладення договору позики між сторонами, ані його суттєві умови, зокрема відомості про його сторони, суму позики, факт одержання відповідачем грошових коштів від позивача, тощо.

Як стверджувала у судовому засіданні позивач, зазначена розписка була написана відповідачкою не за фактом укладення договору позики, а вже у зв`язку з обіцянкою повернення коштів.

З огляду на зміст зазначеної розписки, враховуючи пояснення сторін щодо неї, у суду відсутні підстави для її врахування як доказу укладення договору позики, його умов та факту передачі грошової суми позичальнику.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження факту існування між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову, а відтак відмовляє у його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. В. Червоненко