Справа № 509/1435/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року. Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, заяву представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Чайковської Г.І. про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 24.10.2023 р. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ :

Заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 24.10.2023 р., ухваленому у даній справі, позов АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений ; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1173759,59 грн. ; стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» судовий збір в сумі 17606,39 грн.

13.06.2024 р. представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Чайковська Г.І. звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду від 24.10.2023 р., в якій просила суд, поновити їй строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, пропущеного з поважних причин, скасувати його та призначити справу до розгляду в загальному порядку, посилаючись на неналежне сповіщення її довірителя ОСОБА_1 як відповідача про дати, час та місце розгляду вказаної цивільної справи за вказаною в позові адресою : АДРЕСА_1 , за якою він не проживає, так як є моряком, працюючи за межами України на підставі контрактів з іноземними компаніями, та покинув територію України на підставі нового контракту ще до повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022 р. та після вказаної дати не повертався в Україну в силу переукладання контрактів, а тому належним чином не сповіщався про розгляд даної справи, ухвалу суду та копію позову з додатками не отримував, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», отримавши копію рішення суду через свою представницю в суді 16.05.2024 р., та ознайомившись з матеріалам справи в приміщенні суду, а тому був позбавлений процесуальної можливості на подачу відзиву на позов, заяв та клопотань про витребування та надання своїх доказів по справі, а також, реалізацію свого процесуального права, закріпленого нормами ЦПК України, будучи незгодним з позовом через застосуванням судом безпідставного штрафу, вказаного позивачами та процентів в період воєнного стану, що на її думку є істотними обставинами справи, враховуючи існування в провадженні приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Г.В. 3-х виконавчих проваджень та арештовані кошти боржника ОСОБА_1 , який в заставу банку передав транспортний засіб «BMW 520і», на придбання якого він отримав кредит в АТ «Кредобанк».

Представниця відповідача ОСОБА_1 адвокат Чайковська Г.І. в судове засідання не з?явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, особисто під розписку, причини неявки не повідомила, надіславши до суду заяву, в якій повністю підтримала доводи заяви про перегляд заочного рішення суду, яку просила задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с. 208,211).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з?явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки не повідомила, відзиву, письмових пояснень або заперечень суду не надала, хоча заява про перегляд заочного рішення суду разом з судовою повісткою направлялись за єдиною, відомою судові адресою їх місця реєстрації, що підтверджується довідкою ВАДР ГУДМС України в Одеській області від 30.03.2023 р., відповідно до якої, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровна з 07.03.2019 р. за адресою : АДРЕСА_2 , та зворотним поштовим повідомленням, яке повернулося до суду з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 209,210).

Представник позивачів АТ «Кредобанк» в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином зворотним поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки, причини неявки не повідомив, надіславши на електронну адресу суду заяву (письмові пояснення), в якій просив суд відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду з підстав її безпідставності, неповажності і документально не підтверджених причин повторних неявок відповідача ОСОБА_1 в судові засідання і хибності тверджень його представниці про нібито існування у неї доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, які не надані представницею відповідача до заяви про перегляд заочного рішення суду (а.с. 170-179).

Дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи, додатково наданих суду документальних доказів та заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 284 ЦПК України - заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до ст. 285 ЦПК України - заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі. У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: найменування суду, який ухвалив заочне рішення; ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; клопотання про перегляд заочного рішення; перелік доданих до заяви матеріалів. Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає. До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів. До заяви про перегляд заочного рішення додається документ про сплату судового збору.

До заяви про перегляд заочного рішення - додаються докази, на які посилається заявник.

Частини 1,4 статті 287 ЦПК України передбачають, що заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення - заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Стаття 288 ЦПК України передбачає, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ, рішення якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» від 23.02.2006 р. № 3477-IV є джерелом права в Україні, неодноразово вказував, зокрема у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство прав спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принцип остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін немає права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами, з огляду на те, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata», коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99), «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03).

Суд встановив, що заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області 24.10.2023 р., ухваленому у даній справі, позов АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений ; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1173759,59 грн. ; стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Кредобанк» судовий збір в сумі 17606,39 грн. (а.с. 131-136).

В описовій частині рішення судом було вказано про те, що відповідачі в судові засідання повторно не з?явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, відзиву, письмових пояснень або заперечень суду не надіслали, хоча вказані матеріали позову з додатками та поштовими повідомленнями у відповідності до вимог ст.ст. 130,131 ЦПК України, направлялись за відомими судові адресами їхнього місця реєстрації, що підтверджується довідками ВАДР ГУДМС України в Одеській області від 30.03.2023 р., відповідно до яких : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований з 19.11.2014 р. за адресою : АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровна з 07.03.2019 р. за адресою : АДРЕСА_2 , та зворотними поштовими повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками листоноші «адресати відсутні за вказаними адресами» (а.с. 51,52,102-107,119-124).

Крім цього, відповідачі повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення відповідних оголошень про виклик в судові засідання на сайті «Судової влади України» (а.с. 117,118).

Представниця відповідача ОСОБА_1 в своїй заяві про перегляд заочного рішення суду посилається на те, що відповідач не проживає за вищевказаною адресою своєї реєстрації, так як є моряком, працюючи за межами України на підставі контрактів з іноземними компаніями, та покинув територію України на підставі нового контракту ще до повномасштабного вторгнення рф на територію України 24.02.2022 р. та після вказаної дати не повертався в Україну в силу переукладання контрактів, а тому належним чином не сповіщався про розгляд даної справи, ухвалу суду та копію позову з додатками не отримував, що підтверджується поштовим повідомленням.

Однак, вказані твердження судом до уваги не приймаються через те, що вони не підтверджені жодними належними та допустимими документальними доказами (паспортом моряка з відмітками (датами) про перетин Державного кордону, копіями контрактів з іноземними компаніями, тощо), які б документально підтверджували факт працевлаштування ОСОБА_1 моряком, факти його відсутності на території України в період знаходження даної цивільної справи в суді і на дату ухвалення судом заочного рішення, а також його знаходження за кордоном у вказаний період.

Відповідно до п. 11 ч. 9 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 - направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Відповідно до Постанови КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23) - довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду і свідчить про умисне неотримання судової повістки сторони по справі.

Враховуючи що відповідач ОСОБА_1 повторно викликався в суд, як шляхом надсилання рекомендованих листів з судовими повістками, які повернулися до суду з відмітками листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою», а також, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, він вважається таким що повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, а тому, твердження його представниці про його необзнаність про судові засчідання спростовуються вищенаведеними доказами, що містяться в матеріалах справи і не заслуговують на увагу, враховуючи, що відповідач був добре обізнаний про існування у нього кредитного боргу перед позивачами, отримавши досудову вимогу щодо виконання договірних зобов?язань від 22.09.2022 р.

Щодо тверджень представниці відповідача ОСОБА_1 , що кредитор не мав права нараховувати проценти в період дії воєнного стану, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ЦК України відповідальність за прострочення кредиту це неустойка (штраф, пеня) тобто боржник зобов`язаний оплачувати тіло та відсотки по кредиту у встановлені строки згідно умов договору а кредитор в свою чергу в період дії воєнного стану не нараховує неустойку (пеню, штраф).

З розрахуку кредитного боргу, наданого позивачами до позову вбачається, що АТ «Кредобанк» повністю дотримався вимог закону і в період війни позичальнику ОСОБА_1 не нараховував неустойку (пеню штраф) що підтверджується наданим позивачем копією виконавчого напису з вказівкою, що стягнення проводиться по заборгованості за тілом кредиту за заборгованості за відсотками за його користування.

Дана норма закону не звільняє позичальника від зобов`язань щодо сплати тіла та відсотків у відповідності до умов кредитного договору. При цьому, жодний нормативно правовий акт не звільняє позичальника від зобов`язань щодо сплати тіла та відсотків у відповідності до умов кредитного договору.

За кредитним договором у позичальника виникає зобов?язання повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Цьому зобов?язанню позичальника відповідає право кредитодавця вимагати повернення кредиту та сплати процентів, про що було вказано у рішенні суду з посиланням на приписи ст.ст. 1048,1050,1054,1056-1 ЦК України.

Суд звертає увагу на те, що проценти за користування кредитом є зобов?язанням за кредитним договором та є складовим елементом плати за наданий кредит, що разом із тілом кредиту становлять загальну суму боргу і охоплюються поняттям «основна сума заборгованості із зобов?язань за кредитом» (Правова позиція ВС у Постанові від 17 лютого 2023 року у справі № 910/23042/16).

Враховуючи вищевказане - твердження представвниці відповідача ОСОБА_1 про нібито подвійне стягнення процентів за кредитом спростовується наведним вище, так як проценти як складова основної суми боргу підлягає обов`язковому стягненню з огляду на Правові позиції Верховного Суду, за якими, прогресивний підхід полягає у висновку, що не вважається подвійним стягненням звернення стягнення на предмет забезпечення за наявності невиконаного рішення суду про стягнення основної суми заборгованості (навіть якщо був отриманий, але не звернений до виконання виконавчий лист). У постанові від 27.09.2018 р. у справі №910/23408/17 Верховний Суд зазначив, що задля уникнення подвійного стягнення боржник, який погасив заборгованість за основним зобов?язанням (за яким видано виконавчий лист), має право звернутися до суду із заявою в порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України або ст. 328 ГПК України визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, Верховний Суд відійшов від доктрини «автоматичного подвійного стягнення» та поклав обов`язок захистити своє право на боржника.

При чому, забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на застави не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. (Постанова від 21 листопада 2018 року у справі № 212/10211/14-ц).

Одночасне стягнення за кредитним договором та за договором застави - не зумовлює подвійного стягнення, наявність судового рішення про стягнення заборгованості не позбавляє кредитора права задовільнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави. (Правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-1080цс15)

З пояснень представник позивачів АТ «Кредобанк», викладеної у письмових поясненнях випливає, що в період відкритого виконавчого провадження стягнення з ОСОБА_1 не проводилось, майно не вилучине, так як позичальник умисно переховує заставлене рухоме мано автомобіль марки «BMW 520і», на придбання якого він отримав кредит в АТ «Кредобанк». Оплати по кредиту ОСОБА_1 ніколи не здійснював, що підтверджується розрахунком суми кредитного боргу на виписками по особовому рахунку, а тому кредитний борг не погашений ОСОБА_1 , з огляду на те, що на день подачі позову оплати по кредиту не здійснювались останнім на протязі 870 днів.

Твердження представниці відповідача ОСОБА_1 щодо різниців в сумах боргу, на думку суду не мають істотного значення для правильного вирішення спору і не є підставою для скасування законного рішення адже стягувач наділений правом корегування суми боргу в період відкритого виконавчого провадження (у сторону зменшення), тобто якщо на думку представниці ОСОБА_1 є неточності то вона може звернутись до АТ «Кредобанк» для того щоб банк подав відповідні заяви приватному виконавцю.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд. Одним з елементів справедливого судового розгляду - є принцип правової визначеності прав і обов?язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення в справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року).

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс та інш. проти Великобританії» рішення від 22.10.1996 р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980 р.). За практикою тлумачення права на ефективний захист в суді Європейським Судом з прав людини в рішенні у справі «Мірагалль Эсколано та інші проти Іспанії» допустимим обмеженням доступу до правосуддя відповідає застосування строків.

Верховний Суд у Постанові від 14.02.2022р. у справі №2-4744/11 (№ рішення в ЄДРСР 103525086) зазначив, що дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення, однак надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов?язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду - кожна держава-учасниця цієї Конвенції (якої є Україна) - вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є - не допустити судовий процес у безладний рух, а тому сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що в даному випадку представницею відповідача ОСОБА_1 не було подано до суду будь-яких належних та допустимих доказів, які мають істотне та суттєве значення для правильного вирішення справи та які б не були враховані судом під час винесення заочного рішення або спростовують його висновки, а докази, на які посилається остання є неспроможні через відсутність документального підтвердження як в частині кредитного боргу, так і в частині поважності повторних неявок в судові засідання відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд вважає, що вищезазначена заява про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 24.10.2023 року по даній справі є необґрунтованою, факти викладені в заяві недоведеними, а обставини та доводи, на які посилається представниця ОСОБА_1 надуманими та такими, що не знайшли свого відображення у матеріалах цивільної справи.

Керуючись ст.ст. 131,259,284,287,288 ЦПК України, ЄКПЛ, рішеннями ЄСПЛ суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви представниці відповідача ОСОБА_1 адвоката Чайковської Г.І. про перегляд заочного рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 24.10.2023 р. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду виготовлений та підписаний 04.09.2024 року.

Суддя Овідіопольського

районного суду Д.М. Гандзій