справа № 274/3347/24
провадження № 2/0274/1004/24
Рішення

Іменем України

( заочне)

29.08.2024 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно -

в с т а н о в и в :

Позивач, інтереси якого представляє адвокат Гуменюк О.В., звернувся в суд з вищезазначеним позовом, згідно якого просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і на земельну ділянку площею 0,0642 га кадастровий номер :01:027:0580, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , що стало підставою для відкриття спадщини. До спадкового майна належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,0642 га кадастровий номер :01:027:0580. У зв`язку із цим ОСОБА_1 звернувся до Бердичівської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав, внаслідок чого була заведена спадкова справа №251/2022. В ході оформлення спадкових прав нотаріусом було витребувано інформацію щодо зареєстрованих осіб разом із ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно довідки про осіб місце проживання яких зареєстроване або було зареєстровано в період з 21.10.1975 року по 15.09.2022 року вбачається, що до числа осіб, які входять до кола спадкоємців першої черги належить також син померлого - ОСОБА_2 , який зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, але фактично не проживає в даному житловому будинку з 2001 року у зв`язку із виїздом на постійне місце проживання до РФ. Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за даною адресою, попри відсутність його фактичного проживання, вказує на неможливість оформлення права власності ОСОБА_4 на все належне його батькові майно, після його смерті. Враховуючи вищезазначене, з метою захисту свої майнових прав, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с.35 -36).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 05.06.2024 закрито підготовче засідання у справі (а.с.43).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений за зареєстрованим місцем проживання.

Суд, за письмовою згодою представника позивача, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , батько позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 9).

Із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №297880122 від 04.02.222 та №310708363 від 23.09.2020 вбачається, що за ОСОБА_3 на праві власності рахується житловий будинок АДРЕСА_1 та присадибна земельна ділянка, площею 0,0642 га кадастровий номер :01:027:0580 (а.с. 10 - 11).

Відповідно до довідки № 5250 від 15.09.2022 - у житловому будинку АДРЕСА_1 за період із 21.10.1975 до 15.09.2022 зареєстрований ОСОБА_3 (спадкодавець), ОСОБА_2 (син), ОСОБА_5 (невістка), ОСОБА_6 (онук), ОСОБА_7 (онука) (а.с.13-17).

Відповідно до акта МК ВЖРЕП № 7 від 11.12.2023 №517 та довідки директора МК ВЖРЕП № 7 від 11.12.2023 №517 ОСОБА_1 проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 не проживає у будинку із 2014 року (а.с. 18- 19).

Відповідно до довідки Бердичівської державної нотаріальної контори від 16.09.2022 в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємцем є ОСОБА_1 . Також у спадковій справі є заява на відмову ОСОБА_8 (а.с.20).

На замовлення позивача виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 , згідно якого будинок 1975 року побудови (а.с.21-23).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.03.2024 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту неприйняття спадщини у зв`язку з непроживанням зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відмовлено, у зв`язку із застосуванням позивачем способу захисту, який не узгоджується із положеннями статті 16 ЦК України (а.с.24-26).

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Як визначено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як визначено ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ( ч.1 ст. 317 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 5,47,49 Закону України «Про нотаріат», п.22.31 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

У встановлений частиною першою статті 1270 ЦК України шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини або відмову від її прийняття відповідач ОСОБА_2 не звертався.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

За змістом пунктів 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що ОСОБА_2 на день смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживав фактично за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.03.2024 встановлено, що ОСОБА_2 виїхав із України у серпні 2018 року та відомості про повернення до України вістуні ( а.с. 24-26).

На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі і досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки позивач дійсно є спадкоємцем за законом після смерті батька ОСОБА_3 , спадщину прийняв своєчасно. Натомість, спадкомець - ОСОБА_2 не проживав фактично за адресою: АДРЕСА_1 , виїхав із України у серпні 2018 року, відомості про його повернення до України відсутні, заяву до нотаріуса про прийняття спадщини не прийняв, тому необхідно визнати за позивачем право власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і на земельну ділянку площею 0,0642 га кадастровий номер :01:027:0580, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 12-13,76-81,89,200,206,211,247,258,263-265,354 ЦПК України, суд

ви р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, площею 0,0642 га кадастровий номер :01:027:0580, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Вдовиченко