Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/9565/23
Провадження № 2/711/106/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.,

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ; третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група ТАС» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на її користь з ОСОБА_4 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суму коштів в розмірі 3847,82 грн., а також судові витрати в розмірі 13 073,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що з вини ОСОБА_4 сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль позивачки. Відповідно до експертного висновку, зробленим на замовлення позивачки, вартість матеріального збитку, завданого їй пошкодженням її автомобіля, складає 30 392,23 грн. Фактично на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобілю позивачка витратила 31 032,45 грн. Страховиком відповідачки позивачці було відшкодовано 27 184,63 грн. (страхова виплата). Тож позивачка вважає, що відповідачка має доплатити їй різницю між вартістю фактично завданої шкоди (вартість відновлювального ремонту) та страховою виплатою, що складає 3 847,82 грн. Задля встановлення розміру матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, позивачкою було замовлено експертне автотоварознавче дослідження, що є необхідним для визначення розміру збитку, і на оплату такого дослідження витрачено 3000 грн. Також позивачкою понесені витрати в розмірі 9 000 грн. на оплату правової допомоги у зв`язку з веденням судово-претензійної роботи з відповідачкою та 1073,60 грн. на оплату судового збору. Тож відповідні витрати слід компенсувати позивачці за рахунок відповідачки в загальному розмірі 13 073,60 грн.

Відповідачка заперечила проти позовних вимог та у наданому суду письмовому відзиві просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своєї позиції посилається на те, що виплачене позивачці страхове відшкодування в повному обсязі покрило розмір понесених позивачкою матеріальних збитків. Вказує, що позивачка погодила із страховиком відповідачки розмір матеріальних збитків та погодилась з тим, що загальна вартість ремонту складає 27 184,63 грн. і саме на таку суму було проведено відновлювально-ремонтні роботи автомобіля позивачки, а додаткова доплата позивачки за ремонт її автомобіля в розмірі 3847,82 грн. є необґрунтованою і сплачувалась не позивачкою, а іншою особою. Оскільки реальна вартість відновлювального ремонту повністю була покрита страховою виплатою, то відсутні підстави для стягнення з відповідачки, як франшизи в сумі 3 200 грн., так і додаткової доплати в сумі 647,82 грн. Окремо відповідачка посилається на необґрунтованість вимог про стягнення з неї витрат на проведення на замовлення позивачки експертизи для визначення розміру матеріального збитку, оскільки замовлення такої експертизи обумовлено незгодою позивачки з оцінкою розміру збитків, здійсненої страховиком, а відтак такий доказ стосується вирішення спору між позивачкою та страховиком відповідачки. Натомість оскільки позивачка погодила із страховиком суму матеріального збитку в розмірі, визначеному страховиком, то відсутні правові підстави для покладання на відповідачку обов`язку з відшкодування витрат позивачки на проведення експертизи. Додатково відповідачка зазначила, що у випадку стягнення судом з відповідачки на користь позивачки відшкодування вартості збитків, то необхідним є розгляд питання про передачу на користь відповідачки пошкоджених складових частин автомобіля позивачки.

22.12.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14.02.2024р. суд ухвалив заочне рішення у справі, яке в подальшому на підставі заяви відповідачки було скасовано ухвалою суду від 18.07.2024р., а справу призначено до розгляду.

02.08.2024р. від представника відповідачки ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від 22.04.2024р., на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову, в якому викладено позицію відповідачки щодо позовних вимог.

Одночасно з відзивом представником відповідачки подано до суду заяву, в якій він зазначив, що в разі прийняття рішення щодо необхідності стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 відшкодування вартості збитків, необхідним є розгляд питання щодо передачі на користь відповідачки пошкоджених складових частин автомобіля позивачки.

29.08.2024р. від представника відповідачки надійшло клопотання, в якому він просив відмовити за недоведеністю в задоволенні розподілу судових витрат наданих послуг з професійної правничої допомоги в повному обсязі. В обґрунтування такої позиції у клопотанні зазначено, що заявлена позивачем сума 9000 грн. є необґрунтованою та неспівмірною з реальним обсягом правової допомоги, ціною позову, складністю справи, а позивачем не доведений сам факт надання цієї правової допомоги.

30.08.2024р. представником позивачки адвокат Филь О.М., який діє на підставі ордеру серії СА №1094623 від 15.08.2024р., подано відповідь на відзив, в якій вказується на необґрунтованість позиції відповідачки, викладеної у її відзиві, та акцентується увага на правомірності та обґрунтованості позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Филь О.М. підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, визначених у позові та у відповіді на відзив. Додатково пояснив, що позивачка отримала страхове відшкодування в розмірі 27184,63 грн., а фактичний розмір її витрат на відновлювальний ремонт склав 31032,45 грн., а відтак відшкодування різниці між такими сумами, в розмірі 3847,82 грн., має бути здійснене відповідачкою, оскільки відповідна різниця складається з суми франшизи (3 200 грн.) та суми збитків, що не покриваються страховим відшкодуванням. Зауважив, що позивачка не погоджувала зі страховиком відповідачки розмір страхового відшкодування і саме з метою отримання належних та допустимих доказів вона вимушена була замовити висновок експерта, а відтак такі витрати були необхідними.

Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги. Додатково пояснила, що після ДТП вона звернулась до ТОВ «КОЛОС-АВТО» для отримання кошторису щодо вартості ремонтно-відновлювальних робіт її пошкодженого автомобіля. СК «ТАС» погодило суму страхового відшкодування в розмірі 27184,63 грн., яку перерахувало на користь ТОВ «КОЛОС-АВТО». Натомість реальна вартість ремонту автомобіля склала на 3847,82 грн. більше, внаслідок чого вона змушена була доплатити такі кошти. Після отримання страхового відшкодування до СК «ТАС» вона не зверталась.

Представник відповідачки в судовому засіданні заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві, та просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Додатково зазначив, що позивачка погодила розмір завданого їй матеріального збитку зі страховиком відповідачки і такий розмір був повністю покритий страховою виплатою.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані сторонами суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

19.07.2023р. о 15 год. 00 хв. в м. Черкаси по вул. Вернигори, 3, відповідачка, керуючи автомобілем Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , не була уважною та під час руху заднім ходом здійснила наїзд на припаркований автомобіль Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_2 , чим порушила вимоги п.п. 2.3-б, 10.9 ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Згідно постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.08.2023р. у справі №711/4944/23 ОСОБА_4 визнана винною у скоєнні ДТП /а.с. 42/.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки Honda CR-V, д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 19.07.2023р. була застрахована в ПАТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування серії ЕР №214199441 від 19.04.2023. Умовами полісу передбачено ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 160 000 грн., розмір франшизи 3 200 грн. /а.с. 185/

Позивачка є власником автомобіля марки Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу /а.с. 35/.

Згідно рахунку ТОВ «КОЛОС-АВТО» від 20.07.2023р. №СТ000017788 вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля марки Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 40 122,34 грн. /а.с. 15/.

27.07.2023р. позивачка звернулась до ПАТ «СГ «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування, в якій зазначила про те, що погоджується, що розмір страхового відшкодування складає 27 184,63 грн. /а.с. 184/.

Згідно страхового акту №14526/57/923 від 31.07.2023р., складеного ПАТ «СГ «ТАС», сума страхового відшкодування складає 27 184,63 грн. і обчислена з врахуванням рахунку ТОВ «КОЛОС-АВТО» №СТ000017788 від 20.07.2023р. При обчисленні суми страхового відшкодування страховик виходив з того, що загальна вартість матеріального збитку складається з вартості робіт (7 029 грн.), вартості матеріалів (4 590 грн.) та вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту (27 212,34 грн.). З урахуванням коефіцієнту зносу замінних складових (0,3104, що у грошовому еквіваленті складає 8446,71 грн.) сума матеріального збитку складає 30 384,63 грн., внаслідок чого страховиком було визначено розмір страхової виплати в сумі 27 184,63 грн., який обчислений з вирахуванням франшизи в розмірі 3200 грн., що підтверджується листом ПАТ «СГ «ТАС» від 31.07.2023р. за вих. №10823/9123 та копією відповідного страхового акту /а.с. 13, 186/.

Автомобіль позивачки відремонтований ТОВ «КОЛОС-АВТО». Згідно акту виконаних робіт №ЗТ000040667 від 08.09.2023р., складеного ТОВ «КОЛОС-АВТО», відповідним підприємством було здійснено ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля позивачки на суму 27 184,63 грн. /а.с. 39/.

Згідно видаткової накладної ТОВ «КОЛОС-АВТО» від 08.09.2023р. №РЗ000001682 позивачці було необхідно додатково оплатити 3847,82 грн. в якості доплати за вартість заднього бамперу її автомобіля, який підлягав заміні під час ремонтно-відновлювальних робіт /а.с. 40/. Оплата таких витрат здійснена позивачкою 25.09.2023р., що підтверджується відповідною квитанцією /а.с. 41/.

За замовленням позивачки судовим експертом ОСОБА_5 було проведено автотоварознавче дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого при ДТП 19.07.2023р. За наслідками експертного дослідження судовим експертом був складений висновок №143 від 21.08.2023р. /а.с. 16-36/. Згідно змісту відповідного висновку вартість відновлювального ремонту автомобілю складає 35 018,33 грн., але з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складових частин автомобілю така вартість складає 30 392,23 грн. і являє собою розмір матеріального збитку, що заподіяний власнику легкового автомобілю Mazda CX-5, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження останнього під час ДТП 19.07.2023р.

19.10.2023р. представник позивачки адвокат Клименко В.М. направив відповідачці письмову вимогу, в якій вимагав відшкодувати позивачці розмір франшизи в сумі 3200 грн., вартість експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000 грн. та вартість правової допомоги в розмірі 9 000 грн. /а.с. 44-48/.

Оскільки до теперішнього часу відповідачкою не відшкодовано в повному обсязі збитків, яких зазнала позивачка внаслідок ДТП, то позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України від 01.07.2004р. №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961).

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом ст.ст. 28, 29 Закону №1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019р. у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що факт ДТП, вина відповідачки та отримання позивачкою від ПАТ «СГ «ТАС» суми страхового відшкодування у розмірі 27 184,63 грн. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та не оспорюється сторонами. Предметом спору є недостатність, на думку позивачки, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна та необхідність відшкодування винуватцем ДТП збитків, які перевищують розмір страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що обчислення розміру суми страхового відшкодування здійснювалось на підставі рахунку ТОВ «КОЛОС-АВТО» №СТ000017788 від 20.07.2023р. /а.с. 15/, що передбачав попередній розрахунок виконавцем ремонтних робіт їх вартості на загальну суму 40 122,34 грн.

Натомість страховик відповідача, при обчисленні розміру суми страхового відшкодування, виходив з того, що реальний розмір збитків, завданих автомобілю позивачки внаслідок ДТП складає 38 831,34 грн. і складається з наступних частин: вартість робіт 7029 грн.; вартість матеріалів 4590грн.; вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту 27 212,34 грн. Також страховиком враховано коефіцієнт зносу замінних складових при проведенні ремонтних робіт за показником 0,3104, що у грошовому еквіваленті складає 8 446,71 грн. (27 212,34 грн. * 0,3104). Тож з урахуванням коефіцієнту зносу замінних складових загальна сума матеріального збитку, яка підлягає відшкодуванню за рахунок страхової виплати, складає 30 384,63 грн., але оскільки договором страхування передбачена франшиза (3200 грн.), то розмір страхового відшкодування складає 27 184,63грн. (30 384,63грн. 3200грн). Відповідні обставини підтверджуються змістом страхового акту №14526/57/923 від 31.07.2023р. /а.с. 186/.

На підставі заяви позивачки від 27.07.2023р. /а.с. 184/ сума страхового відшкодування в розмірі 27 184,63 грн. була виплачена страховиком на користь ТОВ «КОЛОС-АВТО», що не заперечується сторонами та підтверджується актом виконаних робіт №ЗТ000040667 від 08.09.2023р. /а.с. 39/. Складаючи відповідну заяву позивачка зазначила, що погоджується з сумою страхового відшкодування з вирахуванням франшизи та не наполягає на проведенні експертної оцінки.

Аналіз змісту відповідного акта виконаних робіт свідчить, що при його складанні вартість заднього бамперу автомобіля, який був замінений під час ремонту, складає 19 668,07грн., але відповідний акт враховує часткову оплату його вартості в розмірі 15 813,13грн., що відповідає вартості 0,80429125 частки такого бамперу. Інша частка вартості такого бамперу підлягала сплаті відповідно до акта виконаних робіт №РЗ000001682 від 08.09.2023р. в сумі 3847,82 грн., що відповідає вартості 0,19570875 частки такої запчастини /а.с. 40/, і була сплачена позивачкою відповідно до квитанції від 25.09.2023р. /а.с. 41/. Отже загальна вартість заднього бамперу у зв`язку з його заміною на новий, що була частково оплачена за рахунок коштів страхового відшкодування та частково за рахунок коштів позивачки, складає 19 660,65 грн. (15 813,13 грн. + 3847,82 грн.) і саме така вартість цієї деталі була зазначена у первинному рахунку №СТ000017788 від 20.07.2023р., складеному ТОВ «КОЛОС-АВТО», який був використаний страховиком при обчисленні розміру страхового відшкодування /а.с. 15/.

Таким чином загальна сума матеріального збитку, завданого позивачці, внаслідок пошкодження її автомобіля у ДТП з вини відповідачки, складає 31 032,45 грн., оскільки саме така сума коштів була витрачена позивачкою на відновлення технічного стану автомобіля позивачки, з яких 27 184,63 грн. були сплачені страховиком відповідача, а 3847,82 грн. позивачкою, що було зумовлено недостатністю страхової виплати для покриття витрат повної вартості запчастини (задній бампер), яка підлягала заміні під час проведення ремонту. За таких обставин необґрунтованими є доводи сторони відповідача про безпідставність витрат позивачки на проведення ремонту її автомобіля, які перевищують суму страхового відшкодування.

Доводи сторони відповідача про те, що 3847,82 грн. були сплачені не безпосередньо позивачкою, а іншою особою, не є підставою для звільнення відповідачки від обов`язку відшкодування таких витрат, враховуючи зміст засад цивільно-правової відповідальності завдавача шкоди.

Отже, вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням її автомобілю внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідачки, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, оскільки фактично на відновлення автомобілю нею було витрачено 31 032,45 грн., а отримано в якості страхового відшкодування лише 27 184,63 грн.

Різниця між фактично виплаченим позивачці розміром страхового відшкодування та розміром понесених нею витрат на ремонт її автомобіля зумовлена розміром франшизи (3200грн.) та врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин її автомобіля, а відтак така різниця не покривається обсягом цивільно-правової відповідальності страховика відповідачки, а покладається на завдавача шкоди, тобто на відповідачку.

За таких обставин з відповідачки, як з винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, оскільки різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розміром франшизи та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 30.10.2019р. у справі № 753/4696/16-ц, від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17, від 15.10.2020 у справі №755/7666/19.

Таким чином позовні вимоги в частині відшкодування позивачці матеріальної шкоди в розмірі 3847,82 грн. (3200грн. сума франшизи + 647,82грн. додаткові витрати з оплати ремонту автомобіля) є правомірними та обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі.

Стосовно доводів сторони відповідача про передачу відповідачці пошкоджених складових частин автомобіля позивачки, то суд звертає увагу на наступне.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанови Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Варто звернути увагу, що законодавство не визначає прямого обов`язку потерпілого передати завдавачу шкоди пошкоджене майно у випадках, коли внаслідок пошкодження таке майно не може використовуватись за призначенням і на завдавача шкоди покладений обов`язок відшкодування потерпілому збитків відповідно до реальної вартості пошкодженого майна. Вирішення питання про передачу завдавачу шкоди пошкодженого майна обумовлено засадами справедливості та розумності, оскільки має на меті досягнення справедливого балансу співвідношення у захисті законних інтересів всіх учасників деліктних правовідносин.

Беручи до уваги положення ст. 1192 ЦК та роз`яснення, викладені у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», слід виснувати, що питання про передачу на користь особи, відповідальної за шкоду, пошкодженого майна, яке має певну цінність, може розглядатись у тих випадках, коли на особу, яка є відповідальною за шкоду, покладається обов`язок про відшкодування потерпілому повної вартості такого пошкодженого майна.

Разом з тим, в даному випадку вартість запчастини, яка була замінена на автомобілі позивачки (задній бампер) складає 19 660,95 грн. Обсяг цивільно-правової відповідальності відповідачки з відшкодування вартості такої запчастини, що не покритий умовами договору страхування цивільно-правової відповідальності відповідачки, складає 647,82 грн., тобто 3,3% від загальної вартості такої запчастини. Підстава для покладання на відповідачку прямого обов`язку з відшкодування відповідної суми збитків (3847,82 грн.) обумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме розміром франшизи (3200 грн.) та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу (647,82 грн.). Таким чином право на набуття у власність пошкодженої запчастини автомобіля позивачки (задній бампер) належить відповідачці (у розмірі пропорційному 3,3%) та АТ «СГ «ТАС» (96,7%). За таких обставин суд доходить висновку, що вирішення в даному судовому провадженні питання про передачу відповідачці пошкоджених складових частин автомобіля позивачки є неможливим і недоцільним, оскільки не відповідає засадам справедливості та розумності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з витрат позивачки, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 1073,60 грн. /а.с. 1/, оплатою послуг судового експерта в розмірі 3000 грн. /а.с. 38/ та витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

За матеріалами справи судом встановлено, що висновок експерта №143 від 21.08.2023р. був складений на замовлення позивачки ще до відкриття провадження у справі. Натомість у такому висновку зазначено, що такий висновок підготовлений для подання його до суду і експерт обізнаний про кримінальну відповідальність згідно ст.ст. 384, 385 КК України.

Разом з тим, беручи до уваги характер спірних правовідносин, зміст позовних вимог, підставу позову та обставини, які підлягають доведенню при розгляді даної справи, подання стороною позивача такого доказу, як висновок експерта з автотоварознавчого дослідження для підтвердження розміру вартості ремонтно-відновлювальних робіт, в даному випадку, не було необхідним, з огляду на встановлені судом обставини, які мають значення для правильного вирішення спору між сторонами. Отже, враховуючи принцип пропорційності цивільного судочинства, покладання на відповідачку обов`язку з відшкодування позивачці відповідних витрат не відповідає засадам розумності та справедливості, а тому такі витрати не підлягають відшкодуванню.

Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат позивачки на професійну правничу допомогу суду надано: договір про надання правової допомоги від 28.09.2023р.; платіжна інструкція від 28.09.2023р. про оплату послуг адвоката на суму 9000 грн.; договір про надання правової допомоги від 24.07.2024р.

В позовній заяві позивачка просила відшкодувати їй розмір витрат на правову допомогу в сумі 9000 грн.

Сторона відповідача заперечувала щодо обґрунтованості розміру витрат позивачки на правову допомогу, оскільки відповідний розмір витрат є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката.

Також сторона відповідача посилалася на відсутність доказів фактичного понесення позивачкою відповідних витрат.

Стосовно належності підтвердження розміру витрат, в контексті питання їх фактичного понесення позивачем, суд звертає увагу, що представництво інтересів позивачки у судовому провадженні здійснювалось різними адвокатами.

На стадії судового провадження з моменту його відкриття і до ухвалення заочного рішення від 14.02.2024р. представництво інтересів позивачки здійснював адвокат Клименко В.М., який діяв на підставі договору №28092311 від 28.09.2023р., про що зазначено у відповідному ордері серії СА №1074803 від 20.01.2024р. /а.с. 112/.

За умовами договору №28092311 від 28.09.2023р. позивачкою було сплачено 9 000 грн. в якості оплати послуг адвоката, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією /а.с. 50/.

В контексті доводів представника відповідача суд звертає увагу, що оплата адвокатських послуг здійснювалась на користь ТОВ «Центр правої допомоги у м. Харків», за реквізитами отримувача, які зазначені у договорі №28092311 від 28.09.2023р., з призначенням платежу «Гудкова 28092311 Черкаси». Та обставина, що платіж здійснений від імені третьої особи, а отримувачем зазначена організація з іншим найменуванням, ніж зазначено в договорі №28092311 від 28.09.2023р., не спростовує реальності понесених позивачкою витрат на оплату правової допомоги, а доводи представника відповідача про неналежність підтвердження таких витрат є необґрунтованими.

Представництво інтересів позивачки на у судовому провадженні після скасування заочного рішення суду та до закінчення розгляду справи судом здійснювалось адвокатом Фильом О.М., який діяв на підставі договору від 24.07.2024р. Відповідно до пункту 1 розділу 3 договору від 24.07.2024р. вартість послуг адвоката складає 10 000 грн. і сплачується замовником на рахунок адвоката протягом однієї доби з моменту підписання даного договору.

Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:

- підготовка претензії до ОСОБА_6 ;

- витребування рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси;

- складання процесуальних документів;

- участь адвоката у судових засіданнях.

В той же час слід звернути увагу, що направлення письмової вимоги відповідачці не є необхідною передумовою для звернення до суду з позовом, оскільки законом не встановлено обов`язку потерпілої особи направляти досудову вимогу (претензію) завдавачу шкоди.

Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що розмір матеріально-правових вимог позивачки складає 3847,82 грн. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Представництво інтересів позивача здійснювалось адвокатом Клименком В.М., який брав участь у двох судових засіданнях, коли розгляд справи здійснювався в заочному порядку. Після скасування заочного рішення суду в судовому провадженні інтереси позивачки представляв інший адвокат Филь О.М. який подав до суду відповідь на відзив, а також брав участь у двох судових засіданнях.

Позивачкою понесені витрати з оплати послуг представництва її інтересів адвокатом Клименком В.М. в сумі 9000 грн. Щодо витрат з оплати послуг адвоката Филя О.М., то суду не надано доказів оплати їх вартості в розмірі та порядку, передбаченому п. 1 р. 3 договору від 24.07.2024р.

Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 9 000 грн. є необґрунтованою та не співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання правових послуг, і не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді).

За таких обставин, беручи до уваги розмір ціни позову, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 3 000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також суму платежу, присуджену судом до стягнення з відповідача.

За таких обставин, оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідачки слід компенсувати позивачці витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн. та правової допомоги в розмірі 3000 грн.

На підставі вищевикладеного і керуючись ст.ст.7, 9, 11-13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 ; третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова Група ТАС» про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 3 847 грн. 82 коп., сплачений судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. та витрати за надання правничої допомоги в сумі 3 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 09 вересня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко