Справа № 348/2340/22
Провадження № 22-ц/4808/1029/24
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Луганської В. М.,

Фединяка В. Д.,

секретаря Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кислого Андрія Матвійовича на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2024 року в складі судді Солодовнікова Р. С., ухвалене у м. Надвірна, повний текст якого складено 05 червня 2024 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, Служба у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 пред`явив до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, Служба у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області позов про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги були мотивовані тим, що у лютому 2022 року без його згоди відповідачка разом з їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала з постійного місця проживання в Івано-Франківську область, а у вересні 2022 року повернулася додому без наміру продовжувати спільне сімейне життя. Вказував, що після повернення додому у м. Павлоград, син ОСОБА_3 втратив навики спілкування, ухиляється від обіймів, лякається раптового звернення до нього, ховається від рідних, не ходить самостійно в туалет. Також вказував, що відповідачка щоденно вживає алкогольні напої, постійно палить у присутності дитини, що негативно відображається на вихованні дитини, не працює, не має інших доходів, не має власного житла та місця постійного проживання. Натомість він має постійний дохід, власне житло, у якому зареєстрований і їх син, не має шкідливих звичок, не вживає алкогольні напої, веде здоровий спосіб життя, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання. Посилаючись на те, що відповідачка у жовтні 2022 року повернулася до Івано-Франківської області, де зареєструвалася як внутрішньо-переміщена особа, а також на те, що проживання малолітнього сина сторін ОСОБА_3 з ним буде відповідати інтересам дитини, просив позов задовольнити та визначити місце проживання дитини з батьком за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Надвірнянського районного суду від 27 травня 2024 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кислий А. М., посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не застосував ЗУ «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків». Поза увагою суду, залишилось те, що у Висновку комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради №61 від 26.02.2024 року відсутнє обґрунтування неможливості встановлення місця проживання дитини разом із позивачем, не враховані умови його проживання, характеристика як батька, виконання позивачем батьківських обов`язків. Представник позивача ОСОБА_1 вважає недоведеним висновок суду першої інстанції про те, що спільна опіка над сином може зашкодити самій дитині, її психологічному стану і вихованню. Крім того, представник апелянта зауважує, що відхилений судом першої інстанції в якості доказу відеозапис неналежної поведінки відповідачки щодо сина, а саме грубе поводження з дитиною та зловживання нею алкоголем, не спростовує фактів такої неналежної поведінки відповідачки ОСОБА_2 та додатково підтверджується долученими фото доказами з екрану смартфона при спілкуванні з дитиною за допомогою застосунку Viber. Також представник позивача звертає увагу на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про залишення проживання сина ОСОБА_3 з відповідачкою ОСОБА_2 , вийшов за межі розгляду справи, оскільки з боку відповідачки відповідний зустрічний позов не заявлявся. Представник позивача акцентує увагу на тому, що залишивши місце проживання дитини із матір`ю ОСОБА_2 , суд першої інстанції, не взяв до уваги рівність прав обох батьків стосовно дитини та надав відповідачці перевагу перед батьком.

У надісланому на адресу апеляційного суду відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Іванова Г. С. доводи апеляційної скарги заперечила. Додатково вказала, що під час розгляду справи суд першої інстанції не порушував тему гендерної нерівності та не допускав дискримінацію за ознакою статі. Окрім того, судом було досліджено умови проживання як позивача, так і відповідачки, а також залучено обидві Служби у справах дітей за місцем проживання сторін. Представник ОСОБА_2 вказує, що позивач не дотримується графіку побачень з сином, встановлений Службою у справах дітей Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, не навідується до сина, станом дитини не цікавиться, а також не забезпечує його матеріально. Представник відповідачки також зауважує, що будь-яких доказів зловживання ОСОБА_2 алкогольними напоями позивач суду не представив, а тому такі доводи позивача не відповідають дійсності. Також представник ОСОБА_2 звертає увагу суду, що син сторін близько двох років живе з матір`ю та старшим братом, має укладений образ життя, має друзів, а місто Надвірна є більш безпечним для проживання, ніж Павлоград., а тому вважає, що суд першої інстанції з врахуванням інтересів дитини прийшов до вірного висновку про залишення проживання сина ОСОБА_3 з матір`ю. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Кислого А. М., які просили апеляційну скаргу задовольнити, пояснення представника відповідачки адвоката Іванової Г. С., яка просила залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з врахуванням висновку комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 26 лютого 2024 року за № 61 про доцільність визначити місце проживання сина сторін ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 , інтересів малолітньої дитини, її психологічного стану, віку дитини, стану здоров`я, сталих соціальних зв`язків в місці її постійного проживання разом із матір`ю, наявності в сім`ї рідного старшого брата, розлучення з яким може стати психотравмуючою подією для дитини, а також враховуючи той факт, що в інтересах дитини є забезпечення її розвитку у більш безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яким є місто Надвірна Івано-Франківської області за місцем проживання матері ОСОБА_2 , яка виявляє більшу увагу і турботу до дитини, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Крім того, суд першої інстанції, відмовляючи у позові, врахував ставлення батьків до дитини, в тому числі і поведінку батька, який матеріально не забезпечує власну дитину належним чином, не приймає участі у догляді, забезпеченні лікування та у вихованні дитини. З цими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі з 23 жовтня 2019 року по 20 вересня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 20, 25-27).

Згідно довідки № 5534 від 20 жовтня 2022 року про реєстрацію та склад сім`ї встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Разом з ним зареєстрований неповнолітній син ОСОБА_3 (т.1, а.с. 13, 17 ).

З акту правління ОСББ про фактичне проживання осіб за адресою АДРЕСА_2 від 21 листопада 2022 року вбачається, що за вище зазначеною адресою з травня 2018 року фактично проживали однією сім`єю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , який є сином позивачки (т.1, а.с. 30).

Також судом встановлено і жодною із сторін не заперечується, що з початком повномасштабного вторгнення в лютому 2022 року відповідачка ОСОБА_2 разом з дитиною виїхала в м. Надвірна, Івано-Франківської області, де зареєструвалася як внутрішно-переміщена особа. Син ОСОБА_3 також зареєстрований там як переселенець (т.1, а.с. 18).

Із долученого до матеріалів справи договору оренди від 01 вересня 2022 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 орендує квартиру в АДРЕСА_3 (т.1, а.с. 89-90).

ОСОБА_3 відвідує Надвірнянський ЗДО (ясла-садок) «Берізка» (т.1, а.с. 93).

З характеристики на дитину ОСОБА_3 вбачається, що він відвідує Надвірнянський ЗДО (ясла-садок) «Берізка» з 08 листопада 2022 року. На даний момент дитина перебуває на адаптивному періоді. Мати виконує рекомендації вихователів групи щодо пристосування дитини до нових умов освітнього закладу та режиму: хлопчика приводить до садка та забирає вчасно, він чисто та акуратно одягнутий. Дитина йде на контакт з дорослими та однолітками (т.1, а.с. 94).

Із актів обстеження умов проживання від 07 грудня 2022 року, 11 та 20 січня 2023 року встановлено, що у квартирі в АДРЕСА_3 проживає відповідачка ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Матір`ю створені всі умови для проживання виховання та розвитку дітей. В квартирі прибрано, чисто. (т.1, а.с. 154-156).

Із актів обстеження умов проживання від 10 листопада 2022 року, встановлено, що у квартирі в АДРЕСА_4 проживає позивач ОСОБА_1 . В квартирі є газо-,водо-,електропостачання, опалення централізоване. Квартира обставлена необхідними меблями та побутовою технікою. Для дітей відведена окрема кімната. Батьком створені всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини (т.1, а.с. 158, 166 ).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 1369 від 18 грудня 2023 року встановлено, що у ОСОБА_3 індивідуально-психологічні особливості, когнітивно-мнестична сфера, психічна діяльність в даному віці є в процесі дозрівання, формування та постійних змін. На момент дослідження малолітньому ОСОБА_3 властиво комунікабельність, бажання бути серед важливих об`єктів (люблячих матері та батька), пізнавати навколишній світ та адаптацію у мікросоціумі. Встановлено, що малолітньому ОСОБА_3 необхідний спокій та багато опіки люблячих людей, для того, щоб запобігти різного роду розладам в даний час та майбутньому. В процесі біосоціального розвитку, а це у підлітковому віці, ОСОБА_3 сам має визначитись, без навіювання та установочної поведінки дорослих - з ким проживати, де навчатись і як проводити дозвілля. Однак участь батька та матері у вихованні дитини має бути обов`язковою. Батькам, варто перегорнути сторінку непорозумінь, образ та віднайти порозуміння між собою, заради сина та його психічного здоров`я. В процесі дослідження та комунікації з батьками було встановлено гіпотетично, що батьки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , можуть віднайти благоприємні терміни перебування малолітнього ОСОБА_3 , почергово і в матері, і в батька. Малолітній ОСОБА_3 за даними експериментально-психологічного обстеження та спостереження, первинного структурованого інтерв`ю має пропорційне ставлення та прихильність до матері та батька. Не встановлено за даними ЕПД переважаючої прихильності до одного з батьків. Малолітній ОСОБА_3 в міру свого малолітнього віку не розуміє глибинно-смислового змісту «місця проживання», він виявляє бажання жити з мамою і татом. Враховуючи вищенаведене найкращим варіантом для малолітнього ОСОБА_3 є певна часова рамка перебування дитини у матері та окремо у батька із залученням бабусь та дідусів. (т.1, а.с. 233-236).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дитини, який затверджено рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради від 31 січня 2023 року № 3 та уточнено рішенням ради від 26 лютого 2024 року № 61, орган опіки та піклування дійшов висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи судом першої інстанцій була надана оцінка цьому висновку органу опіки та піклування в сукупності з іншими доказами у справі. Так, суд зазначив, що орган опіки та піклування перевірив лише умови проживання дитини та позивачки та не обґрунтував неможливості встановлення місця проживання дитини разом із позивачем. Також вважав, що цей висновок має лише рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

При цьому суд першої інстанції погодився із цим висновком, врахувавши також й інші обставини справи: ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, їх поведінку щодо дитини, вік дитини, умови проживання та інші обставини, що мають істотне значення, а також надавши оцінку висновку судової психіатричної експертизи та врахувавши безпечність місця проживання матері з огляду на його віддаленість від зони бойових дій, дійшов обґрунтованого висновку, що проживання малолітньої дитини саме з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам цієї дитини та забезпечить її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

При цьому батько не позбавлений права спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

З огляду на вищезазначені норми права та подані сторонами у справі докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши об`єктивні та наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку, що проживання малолітнього сина з матір`ю буде відповідати найкращим його інтересам та забезпечить його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому суд першої інстанції виходив з рівності прав матері та батька при визначенні місця проживання дитини та виходив з найкращих інтересів дитини.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи в цій частині зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував.

Є необґрунтованими доводи скарги й щодо порушення судом норм процесуального закону, оскільки відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не визначив місце проживання дитини разом із матір`ю, а виснував, що малолітнього сина позивача необхідно залишити проживати з відповідачкою у справі. При цьому звернення останньої із зустрічним позовом за встановлених обставин не є обов`язковим.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кислого Андрія Матвійовича - залишити без задоволення.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 вересня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

В. Д. Фединяк