Справа №303/4430/24
2/303/817/24
Ряд. стат. звіту - 09
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Мирошниченко Ю.М.

з участю секретаря судових засідань Лукач К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Чинадіївської селищної ради Мукачівського району, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності за заповітом.

Позов мотивований тим, що мати позивачки ОСОБА_3 у відповідності до свідоцтва № НОМЕР_1 від 26.07.1963 року отримала право на забудову у с.Дубино Мукачівського району на вільній присадибній ділянці площею 0,04 га. 22.06.1967 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було розірвано, після чого ОСОБА_4 отримала прізвище ОСОБА_6 . 30.03.2007 року рішенням №42 виконавчого комітету Обавської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області ОСОБА_7 отримала дозвіл на оформлення права власності та реєстрацію домоволодіння АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_7 залишила заповіт, яким вона на випадок смерті заповіла все своє майно дочці ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла, після чого відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на будинок АДРЕСА_1 . 09.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

Представник позивача ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Андрушко В. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Чинадіївської селищної ради, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до повторного Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 28.12.2022 року батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 12).

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого 17.11.1984 року шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 був зареєстрований 17.11.1984 року у с.Чинадійово Мукачівського району, актовий запис №52, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_11 (а.с. 11).

Із паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Дубино Мукачівського району Закарпатської області (а.с. 9-10).

Відповідно до Свідоцтва № НОМЕР_1 на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР ОСОБА_4 надано право на будівництво в с.Дубино на земельній ділянці площею 0,04 га, виділеній на землі вільної присадибної ділянки на підставі рішення Ради уповноважених колгоспу №68 від 26.06.1962 року. Забудова ділянки дозволена рішенням виконкому Мукачівської районної ради трудящих від 26.07.1963 року №235 за типовим проектом будівлі. На відведеній земельній ділянці належить збудувати житловий будинок. Строк початку та закінчення будівництва з 1963 року по 1966 рік.

Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвище №6 від 03.03.2023 року вбачається, що після реєстрації 15.10.1956 року шлюб ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_12 (а.с. 14).

Відповідно до Довідки №142/379 22.06.1967 року в районному відділі РАЦс Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області зареєстровано розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за №42. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_6 (а.с. 15).

Згідно повідомлення Мукачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Мукачівському району Закарпатської області №134/31.5-26 від 16.05.2024 року Мукачівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Мукачівського району Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомляє про відсутність інформації щодо шлюбу, смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та про народження його дітей у період після 22.06.1967 року (а.с. 22).

Рішенням виконавчого комітету Обавської сільської ради Мукачівського району №42 від 30.03.2007 року виконкому сільської ради вирішив: оформити право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 на ціле домоволодіння. ТзОВ «Мукачівське РБТІ та ЕО» зареєструвати право власності на вищевказане домоволодіння і видати свідоцтво на право власності (а.с. 23).

Із Довідки №518/06-19/02 від 01.02.2023 року вбачається, що згідно розпорядження сільського голови Обавської сільської ради №07 від 18.02.2016 року в с.Дубино Мукачівського району вулицю Жовтнева перейменовано на вулицю Лісна (а.с. 24).

Згідно Заповіту від 07.07.2008 року складеного в с.Дубино Мукачівського району ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом вона матиме право заповіла своїй доньці ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26).

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 виданого 04.12.2022 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27).

Згідно відповіді на запис №1769/06-23/03 від 31.03.2023 року на день смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та проживала за адресою: АДРЕСА_1 по зазначеній адресі були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 син; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 внучка; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 правнучка; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 дочка (а.с. 28).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №32/02-31 від 27.09.2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок садибного типу у АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю в повному обсязі правовстановлюючих документів щодо спадкового майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 вбачається, що житловий будинок, сарай та господарська будівля були збудовані у 1963 році (а.с. 33-37).

Відповідно до повідомлення Обавського старостинського округу від 30.08.2024 року згідно даних по господарської книги Обавської сільської ради №17 на 2016-2023 роки головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 значилась ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок, позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом судом не встановлено.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (частини 1 та 2 статі 328 Цивільного кодексу України, далі за текстом - ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України).

Житловий будинок та садиба є об`єктами права власності (статті 380, 390 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частини 1 та 2 статті 1220 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина 1 статті 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України (частини 1 та 2 статті 1223 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (частина 1 статті 1297 ЦК України).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина 3 статті 1296 ЦК України)

Законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті спадкодавця, не є перешкодою для реалізації права на прийняття спадщини. Оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (постанова Верховного Суду від 14.08.2019 року у справі № 523/3522/16-ц).

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (абзац 3 пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду від 22.09.2021 у справі №227/3750/19).

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 2 та 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

31 січня 1966 року Міністерством комунального господарства Української РСР затверджено Інструкцію про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР. Інструкція втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56 (далі за текстом - Інструкція).

Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності (пункт 4 Інструкції).

Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані (пункт 6 Інструкції).

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (постанова Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №623/214/17).

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (абзац 2 пункту 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

З матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно побудовано у 1963 році у сільському населеному пункті. Право власності на такий житловий будинок не зареєстровано у встановленому законом порядку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Чинні на момент побудови нормативні акти не передбачали державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, розташованих в сільських населених пунктах.

При цьому, до часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в редакції 2003 року та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення».

За викладеного, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, а документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Крім того, право власності спадкодавця на будинок у даному випадку додатково підтверджується і Свідоцтвом на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР №233 та рішенням виконавчого комітету Обавської сільської ради Мукачівського району №42 від 30.03.2007 року про оформлення права власності та реєстрацію домоволодіння.

Вищій спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», звертав увагу на те, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

За наведених обставин, спадкоємець фактично позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, а тому його право власності має бути визнано в судовому порядку.

За таких обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, так як інший правовий механізм оформлення таких прав в останнього - відсутній.

При цьому, сам факт відсутності правовстановлюючого документу на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна.

Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача в частині визнання права власності на житловий будинок з приналежними йому господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76-83, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 право власності на спадкова майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке у відповідності до технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовленого 15.02.2023 року ТзОВ «Зодчій і К» складається із: житлового будинку 1963 року побудови зазначеного літерою «А»; навісу 1963 року побудови зазначеного літерою «Б», сараю 1963 року побудови зазначеного літерою «В»; господарської будівлі 1963 року побудови зазначеної літерою «Г»; вбиральні 1963 року побудови зазначеної літерою «Д»; споруди зазначеної №1-3, змощення зазначені літерою «І» в порядку спадкування за заповітом.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Чинадіївська селищна рада Мукачівського району, місцезнаходження смт.Чинадійово, вул.Волошина буд.41, Мукачівського району, .

Третя особа: приватний нотаріус Логунова Мирослава Михайлівна, місцезнаходження м.Мукачево, вул.Миру, буд.19-а.

Повний текст рішення складено 06 вересня 2024 року.

Головуючий Юрій Мирошниченко