Справа № 289/1375/24
Номер провадження 2-о/289/71/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Науменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою, в якій просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт того, що він самостійно виховує та утримує дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 зазначив, що з 21.06.2014 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 та від шлюбу вони мають вищевказаних дітей. Заявник проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 . Після повномасштабного вторгнення рф на територію України, у вересні 2022 року його дружина ОСОБА_2 залишила сім`ю та виїхала за межі території України та з вказаного часу не займається вихованням дітей, коштів на їх утримання не надає. Встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей необхідно заявнику для реалізації можливості звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п. 3 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з метою забезпечення інтересів малолітніх дітей.

В судовому засіданні заявник заяву підтримав з тих же підстав.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджено, що заявник ОСОБА_1 та заінтересована особа ОСОБА_2 з 21.06.2014 перебувають у шлюбі та мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7, 8, 14).

Актом обстеження умов проживання від 31.05.2024 підтверджується, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з батьком (а.с. 12 зворот).

Як вбачається із службової характеристики заявник ОСОБА_1 займає посаду начальника апаратної відділення телефонного зв`язку інформаційно-телекомунікаційного центру інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 та за час виконання посадових обов`язків зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с. 13).

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 7 статті 19 ЦПК України).

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина 1 статті 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України та не є вичерпним.

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, які мають юридичні наслідки, якщо: (1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; (2) чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; (3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; (4) встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц, від 23 січня 2019 року у справі №536/1039/17 (пункт 17).

Розгляд справи у порядку окремого провадження у цивільному судочинстві неможливий, якщо: (а) спір про право уже існує/існував на час подання у цьому порядку заяви про встановлення факту; (б) спір про право виникає під час розгляду справи у такому порядку.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Спір про право необхідно розуміти як певний стан суб`єктивного права; спір є конфліктом, суперечністю, протиборством сторін. Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідно його встановлення.

ОСОБА_1 у своїй заяві та в судовому засіданні зазначив, що встановлення факту самостійного виховання необхідне йому для реалізації можливості звільнення з військової служби у відповідності до ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд зазначає, що вимога про встановлення факту того, що заявник самостійно виховує дітей не може розглядатися у судовому порядку безвідносно до дій (бездіяльності) матері дітей.

При цьому слід звернути увагу, що приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Отже, захист порушених прав у зв`язку із невиконанням, не прийняттям участі одним із батьків у вихованні дітей, тобто самоусунення від виконання батьківських обов`язків, має розглядатись в іншому порядку, передбаченому законом.

При цьому, суд зазначає, що питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (частина 1 статті 14, частина 1 статті 15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені статтями 150-151 СК України.

Згідно статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Судом встановлено, що зазначені заявником обставини дають підстави вважати, що вимога ОСОБА_1 фактично пов`язана з виникненням, зміною або припиненням особистих майнових прав батьків дитини, які закріплені в Сімейному кодексі України. Такими до прикладу можуть бути право батьків на визначення місця проживання дитини, а такий спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом; право матері чи батька на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у випадку, якщо вона чи він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, тощо.

З врахуванням вищевикладеного, з заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, зокрема, спір про право заявника, що передбачене ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на звільнення з військової служби, яку він на даний час проходить у військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому, суд звертає увагу на те, що вказану військову частину НОМЕР_1 до участі у справі ОСОБА_1 залучено не було.

Отже, суд вважає, що в наявній справі існує спір про право заявника щодо звільнення з військової служби, тому заяву останнього про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей потрібно залишити без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України.

Поряд з цим, суд роз`яснює заінтересованим особам право на звернення до суду з позовом на загальних підставах.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 293, 294, 353 ЦПК України , суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи - ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітніх дітей - залишити без розгляду і роз`яснити заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення в порядку передбаченому ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 06.09.2024.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО