Справа №478/973/24
пров. №2/478/258/2024
З а о ч н е р і ш е н н я
І м е н е м У к р а ї н и
03 вересня 2024 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Іщенко Х.В.,
за участі секретаря Григоренко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Казанка цивільну справу за позовом заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -
07.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Казанківського районного суду Миколаївської області з вказаним позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, просив розірвати шлюб між ним (позивачем) та відповідачем ОСОБА_2 , зареєстрований 02.03.2002 року Каширівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області , актовий запис № 03 та визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем , мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин в березні 2019 року і з того часу вони мешкають окремо. Від даного шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем . Спільного господарства не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим.
Ухвалою суду від 08.08.2024 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено судове засідання.
Позивач у судове засідання не з`явився , про місце, день та час розгляду справи повідомлялися судом своєчасно та належним чином, однак позивач повідомив суд про визнання позову та розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог з підстав зазначених в позову, оскільки примиренення і подальше збереження сім`ї є неможливим. Проти винесення заочного рішення у зв`язку з неявкою відповідача не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилася за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов або зустрічного позову не подала.
Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02.03.2002 року , який зареєстровано Каширівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області , актовий запис № . Спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин в березні 2019 року і з того часу вони мешкають окремо. Від даного шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем . Спільного господарства не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим.
Письмові доводи позивача, що видно з тексту позовної заяви, вказують на те, що сторони в березні 2019 року мешкають окремо, спільного господарства не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому наполягання позивача на розірванні шлюбу базується на неможливості подальшого збереження сім`ї, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим. Відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання.
Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач відзиву на позов заперечень до суду не надає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Відповідно до ст.113 СК України , особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
При ухваленні рішення суд бере до уваги те, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 02.03.2002 року, який зареєстровано Каширівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області , актовий запис № 03 . Спільне життя з відповідачем не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин у березні 2019 року і з того часу вони мешкають окремо. Від даного шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем. Спільного господарства не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим однак відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку.
При цьому, звернення позивача до суду з цим позовом суд розцінює як відсутність його вільної згоди на перебування у шлюбі, що з урахуванням принципу його добровільності, закріпленого в ст. 24 СК України є суттєвою обставиною для вирішення судом даної справи.
Сукупність досліджених судом доказів, їх оцінка свідчать проте, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.
При таких обставинах шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши позов позивача.
Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити Патлата .
Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої дитини , доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем, а саме зі своїм батьком, судом встановлено наступне.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
З вказаного вбачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом встановлено, що дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком.
Позивачем до суду не надано висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком.
Будь - яких заперечень щодо місця проживання дитини разом із батьком, відповідач не висловлювала і не надала до суду і не ставила питання про визначення місця проживання дитини разом із нею, оскільки жодних доказів про це в матеріалах справи немає, як і немає доказів, які б підтверджували дії відповідачки та її бажання щодо зміни місця проживання дитини.
Таким чином, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи випливає, що ще до подання позову позивач і відповідачка досягли згоди щодо місця проживання дитини з батьком. Сторони за взаємною згодою врегулювали питання, необхідні для забезпечення проживання дитини із батьком.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність між сторонами спору про визначення місця проживання дитини, який би підлягав вирішенню судом на підставі статті 161 СК України, оскільки ні своїми діями, ні своєю поведінкою відповідачка не виявляє наміру чи бажання на даний час змінювати місце проживання малолітньої дочки, яка проживає разом із батьком, що свідчить про її погодження з визначеним місцем проживання дитини разом із батьком у позасудовому порядку, тому правових підстав для вирішення питання про визначення місця проживання дитини із батьком на час розгляду справи немає, оскільки дитина фактично проживає з батьком і його право не оспорюється.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 200, 256, 264, 268, 280, 282 ЦПК України ст. ст. 110, 112 СК України,суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.
Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 02.03.2002 року Каширівською сільською радою Казанківського району Миколаївської області , актовий запис № 03 .
Прізвище дружини після розірвання шлюбу, - залишити Патлата .
В решті позовних вимог,- відмовити.
Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.
Рішення суду може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складання.

Повне судове рішення складено : 03.09.2024 року.

Суддя : Х.В.Іщенко