Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Букіної О.М.,

за участю секретаря - Кавун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

11.10.2023 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» 9ідентифікаційний код: 41717584) суму боргу за кредитним договором № 617128-А від 28.07.2019 р. в розмірі 24 055,00 грн., із яких:

10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту,

9 075,00 грн. - нараховані проценти,

4 980,00 грн. - пеня.

Також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 617128-А від 28.07.2019 р., позивач ТОВ «ФІНФОРС» посилається на наступне.

Так, 28.07.2019 р. між ТОВ «СС ЛОУН» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи TOB «СС ЛОУН» було укладено електронний кредитний договір 617128-А.

Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання коштів в кредит TOB «СС ЛОУН», затверджених наказом TOB «СС ЛОУН» № 2706-1 від 27.06.2019 р., які розміщені у вільному доступі на веб-сайті ТОВ «СС ЛОУН».

Згідно з п. 2.1. кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 10 000 грн.

ТОВ «СС ЛОУН» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надало кредит в сумі 10 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника.

У встановлений строк нової узгодженої дати повернення кредиту 16.11.2019 р. відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором в розмірі 10 000,00 грн. - тіло кредиту, 9 075,00 грн. - нараховані проценти та 4 980,00 грн. - пеня.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 28.07.2019 р. між ТОВ «СС ЛОУН», як клієнтом, та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу № , згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Як вбачається з Витягу з реєстру прав грошових вимог від 29.09.2019 р. (додаток №1 до договору факторингу) ТОВ «СС ЛОУН» 27.11.2019 р. відступило на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за кредитним договором 617128-А від 28.07.2019 р. на загальну суму 24 055,00 грн.

Про відступленням ТОВ «ФІНФОРС» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СС ЛОУН» повідомило позичальника шляхом направлення 27.11.2019 р. на електронну адресу позичальника електронного листа.

Як вказує позивач, станом на день звернення з даною позовною заявою до суду відповідач не звертався до ТОВ «ФІНФОРС», ТОВ «СС ЛОУН» з запереченнями щодо відступлення права вимоги за кредитним договором.

Станом на день звернення до суду з позовом заборгованість позичальника по кредитному договору перед ТОВ «ФІНФОРС» не виконана і складає 10 000,00 грн. - тіло кредиту, 9 075,00 грн. - нараховані проценти, 4 980,00 грн. - пеня, а всього 24 055,00 грн., які позивач просить стягнути з відповідача.

З огляду на викладені обставини, позивач просить задовольнити позов.

11.10.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М.

18.10.2023 до суду надійшла інформаційна довідка № 100963926 про задеклароване/зареєстроване місце проживання відповідача у справі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої останній за відомостями Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - 08.10.2020 р. по 09.07.2021 р.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.10.2023 року, прийнято справу до провадження Солом`янського районного суду м. Києва, відкрито провадження в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Визначено відповідачу/ам/ строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

27.11.2023 до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Так, у поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач, зокрема, вказує на те, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено (не надано виписки за картковими рахунками) факт перерахування первісним кредитором ТОВ «СС ЛОУН» грошових коштів на банківський картковий рахунок відповідача, не доведено факт укладення договору кредиту та наявність заборгованості на момент звернення до суду з позовом. Позивачем не надано жодних розрахунків заборгованості, наданих первісним кредитором. Саме посилання на встановлений у позовній заяві розмір боргу не є і не може бути належним доказом, який доводить дану обставину та є достатнім для її встановлення, так як вказані суми залежать виключно від волі позивача. В матеріалах справи не міститься жодних документів, у яких були б будь-які пояснення щодо нарахування суми заборгованості. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі суми кредиту, а саме належно оформленої виписки з рахунку клієнта, заяви на видачу готівки, розрахунково-касових документів, розписки про отримання тощо. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.), а тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.

З огляду на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, в зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Разом з відзивом на позовну заяву відповідачем подано до суду клопотання про застосування строку позовної давності.

У поданому до суду клопотанні відповідач звертає увагу суду на те, що позовні вимоги мотивовані тим, що 28.07.2019 року, між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №617128-А.

Так, у позовній заяві позивач вказує, що у встановлений строк нової узгодженої дати повернення кредиту 16.11.2019 року відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за кредитним договором, в зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість перед кредитором у розмірі 10 000,00 грн. - тіло кредиту та 9 075,00 грн. - нараховані проценти, 4 980,00 грн. - пеня.

Разом з тим, з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором Позивач звернувся лише 29.09.2023 року, більш ніж через 3 роки після дати повернення кредиту, тобто з пропуском термінів позовної давності.

Згідно вимог ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Також відповідач вказав на те, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Одночасно, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

А тому звернення з позовною вимогою про стягнення пені за кредитним договором у розмірі 4 980,00 грн. з пропуском терміну спеціальної позовної давності, є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, відповідач просить застосувати строк позовної давності у справі.

Відповіді на відзив позивачем ТОВ «ФІНФОРС» до суду подано не було.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Станом на 27.08.2024 року будь-які додаткові письмові пояснення, клопотання/заяви з процесуальних питань від учасників процесу до суду не надійшло.

Станом на дату розгляду справи, на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, врахувавши подані докази, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 28.07.2019 р. між ТОВ «СС ЛОУН» (первісний кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи TOB «СС ЛОУН» було укладено електронний кредитний договір 617128-А.

Кредитний договір було укладено на підставі Правил надання коштів в кредит TOB «СС ЛОУН», затверджених наказом TOB «СС ЛОУН» № 2706-1 від 27.06.2019 р., які розміщені у вільному доступі на веб-сайті ТОВ «СС ЛОУН».

Відповідно до п. 1.1 Договору, за Договором Кредитодавець надає Позичальнику споживчий кредит у розмірі та на умовах встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та проценти за користування кредитом на умовах, встановлених Договором.

Строк, на який надається кредит - 30 календарних днів (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.1. кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 10 000 грн.

Відповідно до п. 2.2 договору, плата за користування кредитом у вигляді процентів є фіксованою та складає 1,65 % в день.

Згідно п. 3.2 Договору, Кредит надається Позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування суми кредиту на платіжну картку Позичальника).

Кредит вважається наданим Кредитодавцем Позичальнку з моменту списання коштів з банківського рахунку Кредитодавця в банківській установі, що його обслуговує, при перерахуванні коштів на платіжну картку Позичальника згідно цього Договору (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору, строк корисування кредитом розпочинається з дня надання кредиту Позичальнику, і закінчується в останній день Строку користування кредитом (включно), що визначений п. 1.2 цього Договору.

Згідно п. 4.2. строк користування кредитом може бути продовжений за домовленістю Сторін.

Відповідно до п. 5.1 - п. 5.3 Договору, нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту Позичальнику, і припиняється в останній день Строку користування кредитом (включно), за умови вчасного повернення Позичальником суми кредиту та нарахованих процентів, а також відсутності укладеної Сторонами додаткової угоди щодо пролонгації (продовження) Строку користування кредитом.

Сторони домовились, що сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься в останній день Строку користування кредитом, згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору.

У разі продовження Строку користування кредитом, нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів, на яку продовжено Строк користування кредитом та на фактичну суму кредиту, що залишилась неповернутою Позичальником.

Згідно п. 6.1 Договору, сума кредиту та нарахованих процентів підлягають сплаті шляхом перерахування Позичальником грошових коштів на поточний рахунок Кредитодавця.

Відповідно до п. 6.5 Договору, датою виконання Позичальником своїх грошових зобов`язань за Договором вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Кредитодавця або внесення Позичальником грошових коштів на рахунок Кредитодавця через систему платіжних терміналів, вказаних на сайті Кредитодавця.

Згідно п. 6.6. Договору, за даним Договором діє акційна пропозиція за діючою на момент підписання Договору Програмою лояльності Кредитодавця, розміщеної на сайті Кредитодавця, відповідно до якої:

6.6.1. процентна ставка є фіксованою та складає 0,825 % в день; реальна річна процентна ставка за кредитом складає 301.125 %, розрахунок якої було здійснено на припущенні, що Договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку та що Сторони виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у цьому Договорі;

6.6.2. програма лояльності за даним договором діє до дня Строку користування кредитом, вказаному в п.п. 1.2 Договору включно. У випадку продовження Строку користування кредитом - нараховується стандартна процентна ставка, вказана у п.п. 2.2 цього Договору.

Якщо Позичальник не повернув суму кредиту після спливу останнього дня Строку користування кредитом за акційним кредитом, то він сплачує проценти за весь період користування кредитом у розмірі, вказаному в п.п. 2.2 Договору від суми кредиту, що не сплачена Позичальником в Строк користування кредитом. В перший день прострочення за акційним кредитом, за період з 28.07.2019 по 26.08.2019 проценти нараховуються як різниця між процентною ставкою у розмірі 1,65 % в день та процентною ставкою акційної пропозиції 0,825 %.

Як вбачається з матеріалів справи, згодом, до зазначеного договору були укладені додаткові угоди.

Так додатковою угодою №9 від 21.10.2019 року до Договору про споживчий кредит № 617128-А від 28.07.2019, Сторони домовились продовжити Строк користування кредитом та викласти п. 1.2 Договору в наступній редакції: «1.2. Строк, на який продовжується строк користування кредитом становить - 1 календарних днів, який розпочинає свою дію з 22.10.2019 (п. 1 Додаткової угоди №9).

Підписання даного договору відповідачем було прямою та безумовною згодою з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «СС ЛОУН».

Судом встановлено, що ТОВ «СС ЛОУН» виконало свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором та надало відповідачу кредит в сумі 10 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується наданою суду АТ КБ «ПриватБанк» Випискою по рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з 27.97.2019 р. по 11.08.2019 р., з якої вбачається зарахування переказу на картку в сумі 10 000,00 грн. 28.07.2019 о 12:28 год.

Відповідно до п. 8.2 - п. 8.4 Договору, порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору (п. 8.2).

У разі виникнення у Позичальника простроченої заборгованості. З першого дня прострочення Позичальнику нараховується штрафна санкція у розмірі 1,66 % від суми загального розміру наданого кредиту, за кожний день прострочення. При цьому, сумарна кількість днів нарахування штрафної санкції за Договором не перевищує 30 (тридцяти) днів включно (п. 8.3).

Загальний розмір штрафної санкції, що підлягає нарахуванню Позичальникові за прострочення виконання грошового зобов`язання, не може перевищувати 50 відсотків від суми загального розміру наданого кредиту (п. 8.4).

Встановлено, що у встановлений строк (нової узгодженої дати повернення кредиту (16.11.2019) відповідач не виконав свої боргові зобов`язання за Кредитним договором, в зв`язку з чим, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед Кредитором в розмірі 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 9 075,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 4 980,00 грн. - пеня, що підтверджується копією довідки ТОВ «СС ЛОУН» №28/07-С від 28.07.2019 року із розрахунком заборгованості відповідача за Кредитним договором, які містяться в матеріалах справи.

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №617128-А від 28.07.2019, укладеним в електронній формі.

Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважаєтьсятаким,що вчиненийу письмовійформі,якщо волясторін вираженаза допомогоютелетайпного,електронного абоіншого технічногозасобу зв`язку. Правочинвважається таким,що вчиненийу письмовійформі,якщо вінпідписаний йогостороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «СС ЛОУН» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті Товариства.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення. Зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», - електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», - у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 ст. 11.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта). Має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним. Не може бути підставою для визнанню правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». - відповіді особи. Якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з п. 2 ч. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначений цим Законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно з п. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СС ЛОУН» (надалі - «ІТС Товариства), що свідчить про те, що відповідач ознайомився з Правилами та іншою наданою йому інформацією.

Під час здійснення реєстрації в ІТС Товариства, відповідач:

надав всі свої особисті дані (ПІБ, дані паспорта; дату та рік народження, ідентифікаційний номер, свій номер мобільного телефону, електронну пошту, місце роботи, місце реєстрації та проживання, тощо);

надав згоду на обробку персональних даних, шляхом проставлення в ІТС Товариства електронної відмітки в порядку, передбаченому ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних»;

створив особистий кабінет;

пройшов процедуру верифікації своєї платіжної картки. На яку в подальшому, були перераховані кредитні кошти. Верифікація банківської картки здійснюється за допомогою Bank ID.

Надалі для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ІТС Товариства обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, правилами, інформацією, зазначеною в ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що відповідач поставив відповідну відмітку в ІТС Товариства, після чого створив заявку на отримання кредиту згідно обраних відповідачем умов. Ознайомився в особистому кабінету з паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору (стандартизована форма) в порядку, за формою та за змістом, що передбачені ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією.

Після прийняття кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту позичальнику, кредитодавець зробив позичальнику пропозицію в особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими заявник мав можливість ознайомитися до моменту укладання кредитного договору.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору відповідач уклав з Товариством електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог ч. 6 та ч. 8 ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Таким чином, з огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд приходить до висновку, що укладення договору № 617128-А від 28.07.2019 р. узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після укладання кредитного договору 28.07.2019 р. відповідач отримав кредит від кредитодавця в сумі 10 000,00 грн. на свою платіжну картку шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується наданою суду АТ КБ «ПриватБанк» Випискою по рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з 27.97.2019 р. по 11.08.2019 р., з якої вбачається зарахування переказу на картку в сумі 10 000,00 грн. 28.07.2019 о 12:28 год.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.Згідно з ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В ч. 1 ст. 1050 ЦК України зазначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені статтями 1050, 625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплати суму боргу кредитору та в даному випадку сплатити проценти передбачені договором.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вищевказаний Договір про споживчий кредит № 617128-А від 28.07.2019 року, укладений у формі електронного документу з відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

Як встановлено за матеріалами справи, гр. України ОСОБА_1 пройшов реєстрацію в ІТС ТОВ «СС ЛОУН» на веб-сайті товариства. Під час здійснення реєстрації відповідач створив особистий кабінет та надав всі свої особисті дані (ПІБ, свій номер мобільного телефону, електронну пошту тощо). ОСОБА_1 також надав згоду на обробку персональних даних шляхом проставляння в ІТС відповідної електронної відмітки.

У подальшому для безпосереднього оформлення кредиту відповідач обрав бажану суму кредиту, строк кредитування та підтвердив, що ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору ТОВ «СС ЛОУН» уклало з ОСОБА_1 . Кредитний договір, який підписано останнім відповідно до вимог ч. 6, ч. 8 ст. 11, ст. 12 Закону україни «Про електронну комерцію», а саме, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «950373».

Оскільки ОСОБА_1 вважається ознайомленим з умовами правил в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, про що свідчить поставлення відповідної відмітки в ІТС товариства, суд приходить до висновку, що відповідач повністю ознайомлений з порядком укладення та підписання кредитного договору, про що свідчать виконані останнім фактичні дії в ІТС, а також використання відповідачем електронного підпису одноразового ідентифікатору.

Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між ТОВ «СС ЛОУН» та відповідачем ОСОБА_1 кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, то суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1ст. 625 ЦК України).

Порушення умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем.

З даних розрахунку заборгованості по Договору про споживчий кредит № 617128-А від 28.07.2019 року встановлено, що станом на 27.11.2019 р. у відповідача виникла заборгованість у розмірі 24 055,00 грн., яка складається з:

- 10 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту;

- 9 075,00 грн. - нараховані проценти за користування кредитом;

- 4 980,00 грн. - пеня за неповернення кредиту у строки, передбачені договором.

Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні.

За змістом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Відтак суд вважає правомірним нарахування позивачем пені після визначеного кредитним договором строку кредитування.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Як встановлено судом, 28.07.2019 р. між ТОВ «СС ЛОУН» та ТОВ «ФІНФОРС» був укладений Договір факторингу № (про відступлення права грошової вимоги за цивільно-правовими договорами, укладеними з боржниками з використанням положень Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до умов укладеного договору, ТОВ «СС ЛОУН» відступило ТОВ «ФІНФОРС», а ТОВ «ФІНФОРС» набуло права вимоги за кредитними договорами позичальником за якими є ТОВ «СС ЛОУН», а новий кредитор набував у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги кредитора до боржників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 6171284-А від 28.07.2019 р.

Так, як вбачається з Витягу з реєстру прав грошових вимог від 29.09.2019 р. (додаток №1 до договору факторингу) ТОВ «СС ЛОУН» 27.11.2019 р. відступило на користь ТОВ «ФІНФОРС» право вимоги за кредитним договором 617128-А від 28.07.2019 р. на загальну суму 24 055,00 грн.

Про відступленням ТОВ «ФІНФОРС» права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «СС ЛОУН» повідомило позичальника шляхом направлення 27.11.2019 р. на електронну адресу позичальника електронного листа.

З вимог позивача вбачається, що ТОВ «ФІНФОРС» не нараховувало ніяких сум заборгованості за кредитним договором відносно позичальника, а вказаний розмір заборгованості є незмінним з моменту отримання ТОВ «ФІНФОРС» права вимоги за договором споживчого кредитування.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що доводи відповідача у відзиві зводяться до відсутності у матеріалах справи належних доказів, які б давали підстави для стягнення з позичальника боргу. Відповідач зазначає, що позивачем не надано інформації щодо підтвердження перерахування на картку клієнта грошових коштів від первісного кредитора.

Разом з тим, суд виходить з того, що стверджуючи про відсутність належних доказів укладення з ТОВ «СС ЛОУН» кредитного договору, ОСОБА_1 в межах цієї цивільної справи із зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним не звертався, отже вказані твердження підставами позову не були. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та перевіряє доводи сторін на предмет наявності або відсутності у відповідача заборгованості за кредитом.

Суд видхиляє доводи ОСОБА_1 про відсутність доказів на підтвердження перерахування йому коштів за кредитним договором, оскільки доказів того, що платіжна картка, на яку ТОВ «СС ЛОУН» здійснило перерахування коштів у сумі 10 000 грн., належить не відповідачу, останнім суду не надано. У матеріалах цієї цивільної справи відсутні також докази того, що кошти на цю картку товариством не було перераховано.

При цьому, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після укладання кредитного договору 28.07.2019 р. відповідач отримав кредит від кредитодавця в сумі 10 000,00 грн. на свою платіжну картку шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується наданою суду АТ КБ «ПриватБанк» Випискою по рахунку ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за період з 27.97.2019 р. по 11.08.2019 р., з якої вбачається зарахування переказу на картку в сумі 10 000,00 грн. 28.07.2019 о 12:28 год.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази, які містять інформацію щодо предмету позову, логічно повязані з обставинами щодо наявності права вимоги до відповідача та підстав для стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором від № 617128-А від 28.07.2019 року в повному обсязі в межах заявлених позовних вимог.

В той же час, відповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем заявлено позов із пропущенням строків позовної давності.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не тільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, «за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу».

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (14-10цс18), «якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятоюстатті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу)».

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Судом встановлено, що Договір про споживчий кредит № 617128-А, був укладений між ТОВ «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 28.07.2019 на 30 календарних днів.

Згодом, до зазначеного договору були укладені додаткові угоди, так додатковою угодою №9 від 21.10.2019 року до Договору про споживчий кредит № 617128-А від 28.07.2019, Сторони домовились продовжити Строк користування кредитом та викласти п. 1.2 Договору в наступній редакції: «1.2. Строк, на який продовжується строк користування кредитом становить - 1 календарних днів, який розпочинає свою дію з 22.10.2019 (п. 1 Додаткової угоди №9).

За змістом Додаткової угоди №9 від 21.10.2019 та Графіку погашення кредиту і відсотків, повне погашення кредиту за кредитним договором мало бути здійснено відповідачем не пізніше 16.11.2019 р.

Оскільки у цей день погашення заборгованості не відбулося, то строк позовної давності почав свій перебіг з 17.11.2019 року.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 11.10.2023 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності для пред`явлення вимоги про стягнення заборгованості.

Разом з тим, відповідно до п. 8.5 Договору про споживчий кредит № 617128-А від 28.07.2019, на підставі ст. 259 ЦК України, Сторони погодили, що строк позовної давності по вимогам Кредитодавця про стягнення заборгованості за Кредитним договором, в тому числі неустойки (штрафу) становить 5 (п`ять) років.

Відтак, встановлений у п. 8.5 Кредитного договору строк позовної давності у 5 років по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, в тому числі неустойки (штрафу) спдлває 17.11.2024 р.

Таким чином, ТОВ «ФІНФОРС» позов подано в межах строку позовної давності і підстав для її застосування у даному спорі судом не встановлено.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Стаття 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В постанові Верховного Суду від 01.04.2020 (справа № 640/4013/17-ц) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01)).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, представник позивача надає: копію ордеру про надання правової допомоги № б/н від 20.02.2023 серії АН № 1128773, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5506, копію Додатку до договору про надання правової допомоги від 20.02.2023 р., платіжну інструкцію №3586 від 26.09.2023 про отримання оплати по договору у розмірі 7000,00 грн.

Перевіривши наданий представником позивача додаток до договору з переліком наданих послуг, суд не може погодитись з деякими його пунктами.

Так, у пунктах вказаного додатку, представником вказано про оформлення документів щодо надання правничої допомоги, друк позовної заяви, формування додатків до позовної заяви, складання будь-яких процесуальних заяв, клопотань, заперечень та відправка позову до суду, формування матеріалів адвокатського досьє по справі, які оцінені у 7000 грн. загалом.

Однак, на думку суду, ці пункти не можна відокремлювати, як окрему послугу від вже наданої адвокатом при підготовці та подані безпосередньо позовної заяви, тому у стягненні суми за виконання такої роботи необхідно відмовити.

А тому, враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є не значної складності, досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару підлягає до часткового задоволення, а саме в розмірі 2000,00 гривень, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Виходячи з викладеного вище, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 11, 15, 16, 202, 205, 256, 257, 261, 266, 267, 512, 514, 525, 526, 549, 610, 612, 625, 629, 638, 1048-1050, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. БасейнаІоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, каб. 508-2) заборгованість за Договором про споживчий кредит № 617128-А від 28.07.2019 у розмірі 24 055,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. БасейнаІоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, каб. 508-2) судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. та 2 000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.08.2024 року.

Суддя О.М. Букіна