Справа № 583/2929/24
30 серпня 2024 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого - судді Плотникової Н.Б.
за участю секретаря Логвиненко Л.М.
розглянувши у судовому засіданні в місті Охтирка в поряду спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом
про поділ спільного майна подружжя,
13.06.2024 року позивачка звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, в якому просить: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 жилий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину жилого будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину жилого будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що 21.09.1996 р. вона (позивачка) зареєструвала шлюб з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейне життя не склалося, близько 10 років сторони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, тому 10.06.2024 р. вона (позивачка) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. В період шлюбу вона (позивачка) разом з чоловіком ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 26.06.2004 р. придбали житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який було зареєстровано на відповідача. Майно, набуте подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, тому вона звернулася до суду з вказаним позовом.
Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, справа розглядається в порядку заочного провадження.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21.09.1996 р. зареєстрували шлюб, про що було зроблено запис за №239, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 21.09.1996 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Охтирського міськвиконкому (а.с. 7).
В шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 04.10.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області (а.с. 8).
Відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку серії ВВЕ №213285 від 26.06.2004 р., зареєстрованому в реєстрі за №233-2337, ОСОБА_2 купив жилий будинок з господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці знаходиться один шлакоблочний цегляний жилий будинок, жилою площею 60,7 кв.м, зазначений літ. Аа, та господарчі споруди: сарай Ббб1, вбиральня В, огорожа №1-6, колодязь №4 (а.с. 9).
09.07.2004 р. було зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок за ОСОБА_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.07.2004 р. №4100672 (а.с. 10).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, потрібно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.
Системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про існування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна одним із подружжя, що є процесуальним обов`язком особи, яка з нею не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).
Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.
Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.
Дослідженими доказами підтверджується придбання сторонами як подружжям в період перебування у зареєстрованому шлюбі жилого будинку АДРЕСА_1 .
З урахуванням того, що на майно, яке придбано за час шлюбу, розповсюджується презумпція спільності права власності подружжя на майно, то тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на ту особу, яка її спростовує.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідач не спростував презумпцію спільної сумісної власності на зазначене майно.
Таким чином, придбаний подружжям жилий будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін і, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частині вищезазначеного жилого будинку з господарчими спорудами.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України на користь позивачки з відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1277,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст.ст. 4, 12, 81, 141, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жилий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частини жилого будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частини жилого будинку з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 1277,00 (одну тисячу двісті сімдесят сім) грн.. в рахунок відшкодування судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 02.09.2024 р.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду Н.Б. Плотникова