Справа № 646/377/24
№ провадження 2/646/745/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.24 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі

судді Янцовської Т.М.,

з участю секретаря Величка О.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу № 646/377/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення права власності на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на предмет іпотеки, а саме: нежитлової будівлі літ. «А-1» АДРЕСА_1 загальною площею 175,6 кв.м. В обґрунтування позову зазначила, що 05.05.2016 р. між позивачем та відповідачкою укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Селезньовою В.Ф., відповідно до даних якого відповідачка позичила у позивача 40000 доларів США до 31.05.2019 р. У забезпечення зобов`язання відповідачка передала у іпотеку будівлю за вищезазначеною адресою. Відповідно до п. 12 Договору іпотеки у разі невиконання відповідачем своїх зобов`язань передбачено передачу права власності на предмет іпотеки позивачу та є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки. Позивачеві було відмовлено у реєстрації права власності на предмет іпотеки, в тому числі у зв`язку із наявністю заборон щодо вказаного нерухомого майна, які виникли після укладення Договору іпотеки від 05.05.2016 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.07.2023 р. 26.10.2017 р. державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області Нечитайленко О.С. прийнято постанову про арешт майна відповідача.

Ухвалою суду від 11.01.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20.06.2024 р. у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у відповідності до ст. ст. 178 ЦПК України своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористалась.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що згідно договору іпотеки від 05.05.2016 р. відповідачка ОСОБА_3 позичила у позивача ОСОБА_1 40 000 доларів США, які зобов`язується вернути до 31.05.2019 р. У забезпечення виконання зобов`язання Іпотекодавець передав в іпотеку Інотекодержателю нежитлову будівлю літ. «А-1» № 5-А (п`ять «А») по АДРЕСА_1 загальною площею 175, 6 кв.м. В разі невиконання боржником в строк до 31.05.2019 р. зобов`язання сторони домовились про те, що звернення стягнення та реалізація заставного майна в разі звернення стягнення на нього може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку». Сторони домовилися, що вчинення виконавчого напису буде здійснено за рахунок боржника. За домовленістю сторін, у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, цей договір передбачає передачу права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» АДРЕСА_1 загальною площею 175,6 кв.м ОСОБА_1 та є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки. Право власності на вищевказане майно, що є предметом цього договору, виникає у разі передачі права власності Іпотекодержателю з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно, передбаченому законом.

Договором від 21.12.2020 р. внесено зміни до п. 12 договору іпотеки від 05.05.2016 р. та визначено, що сторони домовилися, що передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється згідно Закону України «Про іпотеку» на підставі наступного застереження: задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється у разі невиконання Боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, цей договір передбачає передачу права власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» № 5-А (п`ять «А») по АДРЕСА_1 загальною площею 175, 6 кв.м Іпотекодержателю, та є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки. Права власності на вищевказане майно, що є предметом цього договору, виникає у разі передачі права власності Іпотекодержателю з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно, передбаченому законом. Сторони домовились про те, що протягом одного дня з моменту передачі права власності Іпотекодержателю на предмет іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію, що необхідна для реєстрації права власності на нерухоме. майно.

21.12.2020 р. позивачем ОСОБА_1 відповідачці ОСОБА_3 направлено вимогу про усунення порушень, зобов`язань за договором іпотеки.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Куксіним С.Ю. від 27.05.2021 р. відмовлено в державній реєстрації права власності нежитлової будівлі літ. «А-1» АДРЕСА_1 загальною площею 175,6 кв.м за позивачем ОСОБА_1 в зв`язку з наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно, а також не поданням встановлених п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно документів, а саме: довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомостей про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.07.2023 р. право власності на нерухоме майно - нежитлової будівлі літ. «А-1» АДРЕСА_1 загальною площею 175,6 кв.м зареєстровано за ОСОБА_3 .

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до пункту 12 договору іпотеки, укладеного між сторонами 05.05.2016 р., задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється у разі невиконання Боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, цей договір передбачає передачу права власності та є правовою підставою для реєстрації права власності на предмет іпотеки. Права власності на вищевказане майно, що є предметом цього договору, виникає у разі передачі права власності Іпотекодержателю з моменту реєстрації права власності на нерухоме майно, передбаченому законом. Сторони домовились про те, що протягом одного дня з моменту передачі права власності Іпотекодержателю на предмет іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію, що необхідна для реєстрації права власності на нерухоме. майно.

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідна правова позиція міститься і в постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, від 02 листопада 2016 року у справі №6-2457цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-1388цс16, від 27 вересня 2017 року у справі №6-2853цс16, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1446цс17, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1625цс16.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно статті 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

З огляду на зазначене, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Застереження в договорі іпотеки від 05.05.2016 р., укладеному між відповідачкою ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_1 про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановили самостійно у договорі.

Оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності Іпотекодержателем, Законом не передбачено визнання за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду, а тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення права власності на предмет іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідач - ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Т.М. Янцовська