"28" серпня 2024 р. Справа № 363/3251/24
РІШЕННЯ

Іменем України

(ЗАОЧНЕ)

28 серпня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

Головуючого судді Рукас О.В.;

за участю секретаря судових засідань Охоти Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; ) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що 30.08.2019 року між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі також АТ «ПУМБ») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 301, відповідно до умов якого АТ «ПУМБ» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 50 000 грн. 00 коп., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним, а також комісію за обслуговування кредитної заборгованості у порядку, розміри та строки, що визначені в кредитному договорі.

АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000 грн. 00 коп. У свою чергу, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 67 089 грн. 94 коп., з яких: 39 854 грн. 79 коп. заборгованість за тілом кредиту; 14 грн. 77 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 27 220 грн. 38 коп. заборгованість за комісією за обслуговування кредиту.

З урахуванням вищевикладеного, АТ «ПУМБ» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В.

Ухвалою суду від 10.07.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, шляхом подачі заяви по суті справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце його проведення. У позовній заяві стороною позивача заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання про проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного судового рішення.

Копію ухвали суду від 10.07.2024 року було доставлено в електронний кабінет позивача та представника позивача 11.07.2024 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи довідками, сформованими засобами автоматизованої системи документообігу суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача більше не надходило жодних заяв, клопотань.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву, від нього не надходило. Про дату, час та місце судового засідання ОСОБА_1 повідомлявся шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за зареєстрованим місцем його проживання.

Як вбачається з наявного у матеріалах справи зворотного поштового повідомлення, поштові відправлення на ім`я ОСОБА_1 було особисто вручено йому за зареєстрованою адресою проживання.

Таким чином, ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надав, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали поданої позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 30.08.2019 року ОСОБА_1 особисто було підписано заяву № 301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 10), чим прийняв публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Положеннями заяви від 30.08.2019 року (а.с. 10) передбачено, зокрема, надання ОСОБА_1 споживчого кредиту на наступних умовах: цільове призначення загальні споживчі цілі, сплата разової комісії банку; сума кредиту 50 000 грн. 00 коп.; строк кредитування 36 місяців; розмір процентної ставки 0,01% річних; розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99% річних; схема повернення кредиту ануїтетна (рівними платежами); спосіб надання кредиту шляхом здійснення банківського переказу на вказаний в заяві рахунок.

Складовою частиною заяви № 301 від 30.08.2019 року (а.с. 10) є графік платежів за споживчим кредитом, який містить інформацію щодо реальної річної процентної ставки, загальних витрат за споживчим кредитом, загальної вартості кредиту, а також розміру щомісячних платежів, порядку їх нарахування, сплати та розподілу.

Додатком до заяви № 301 від 30.08.2019 року є паспорт споживчого кредиту (а.с. 11), який так само містить вичерпну інформацію щодо специфікації наданого ОСОБА_1 . споживчого кредиту та іншу інформацію, надання якої передбачено положеннями ЗУ «Про споживче кредитування».

Заява № 301 від 30.08.2019 року на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб особисто підписана ОСОБА_1 . Паспорт споживчого кредиту також особисто підписаний ОСОБА_1 . Вказані обставини свідчать про погодження між сторонами всіх істотних умов кредитного договору, підтвердження виникнення кредитного зобов`язання.

Таким чином, судом встановлено, що 30.08.2019 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 301, на підставі якого, зокрема, АТ «ПУМБ» зобов`язався надати у розпорядження ОСОБА_1 суму грошових коштів (кредит) у розмірі 50 000 грн. 00 коп., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за його використання, а також щомісячну комісію за обслуговування заборгованості у розмірах, порядку та строки, що погоджені сторонами договору.

З платіжної інструкції № TR.37275961.80430.8810 від 30.08.2019 року (а.с. 22), виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 25-27) судом встановлено, що 30.08.2019 року на виконання умов кредитного договору № 301 від 30.08.2019 року (а.с. 10) АТ «ПУМБ» здійснило перерахування на особовий рахунок ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 50 000 грн. 00 коп. Призначенням вказаного платежу вказується надання кредитних коштів за договором № 301 від 30.08.2019 року.

Таким чином, судом встановлено, що АТ «ПУМБ» свої зобов`язання за кредитним договором № 301 від 30.08.2019 року виконало у повному обсязі, здійснивши перерахування на банківський рахунок ОСОБА_1 обумовленої суми кредитних коштів. Тобто, АТ «ПУМБ» надало у розпорядження ОСОБА_1 кредит для подальшого його використання на споживчі цілі ОСОБА_1 .

У свою чергу, з наданих АТ «ПУМБ» розрахунків заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та комісією за обслуговування заборгованості (а.с. 23-24), виписки з особового рахунку ОСОБА_1 (а.с. 25-27) судом встановлено, що ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту, сплати процентів та комісії за обслуговування заборгованості у повному обсязі не виконав, здійснивши лише часткове погашення кредитної заборгованості сплачено 10 145 грн. 21 коп. в якості погашення тіла кредиту; 3 грн. 27 коп. в якості погашення процентів за користування кредитом; 16 219 грн. 02 коп. в якості погашення комісії за обслуговування заборгованості.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, судом встановлено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості (а.с. 23-24) судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 301 від 30.08.2019 року станом на 30.04.2024 року складає 67 089 грн. 94 коп., з яких: 39 854 грн. 79 коп. заборгованість за тілом кредиту; 14 грн. 77 коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом; 27 220 грн. 38 коп. заборгованість за комісією за обслуговування кредиту.

Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц).

Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц).

Зважаючи на умови кредитування, визначені в кредитному договорі № 301 від 30.08.2019 року, паспорті споживчого кредиту, а також зважаючи на здійснення ОСОБА_1 часткового погашення виниклої заборгованості, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим лише в частині розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність заборгованості ОСОБА_1 зі сплати комісії за обслуговування заборгованості та можливості її стягнення на користь позивача, суд виходить з наступного.

Графік платежів, який вміщений у текст кредитного договору № 301 від 30.08.2019 року, містить розрахунок комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Вказаний платіж за кредитним договором позначається приміткою «**», розшифрування якої міститься в кінці графіку платежів та яка полягає у тому, що зміст послуги АТ «ПУМБ» щодо обслуговування кредитної заборгованості визначається у договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

У матеріалах справи наявна роздруківка публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка затверджена Протоколом Правління АТ «ПУМБ» від 11.06.2019 року (а.с. 13-18).

У п. 5.7.3 частини 5 Розділу ІІ «Послуги Банку» договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб зазначається, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту.

У зв`язку з цим суд звертає увагу, що згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Вказані висновки викладені у Постанові ВП ВС від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

Крім того, у вказані постанові ВП ВС зробила висновок, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що у матеріалах позовної заяви відсутні будь-які належні, допустимі та достовірні докази того, що ОСОБА_1 , підписуючи заяву № 301 від 30.08.2019 року на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, був ознайомлений саме з тією редакцією договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, роздруківку якої долучено до матеріалів справи (а.с. 13-18), а також те, що саме ці умови договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у відповідній редакції розумів ОСОБА_1 та був згоден на укладення договору на цих умовах.

Сама лише вказівка у заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про те, що ОСОБА_1 приймає безумовно вказану публічну пропозицію, яка розміщена на сайті банку, не спростовує вищевикладених висновків суду та не знімає з суду обов`язку дослідження всіх матеріалів справи з метою підтвердження приєднання боржника до конкретних умов публічного договору-приєднання.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до п. 4 ч. 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч. 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до правової позиції викладеної Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язанні з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування».

Аналогічний висновок також було зроблено у Постанові КЦС ВС від 29.11.2023 року у справі № 461/2857/20.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

У Постанові КЦС ВС від 08.03.2023 року у справі № 204/2820/21 було зроблено висновок, що встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, банк не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема, розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на ОСОБА_1 не може бути покладений обов`язок щодо щомісячної сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, передбачений п. 4 заяви № 301 від 30.08.2019 року, оскільки як сама заява, якою передбачено надання кредиту, так і будь-які інші матеріали позовної заяви, не містять будь-якого належного підтвердження того, що АТ «ПУМБ» повідомило ОСОБА_1 про те, які саме послуги будуть надаватися, зокрема, відсутнє підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 з чинною на той момент публічною пропозицією на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Крім того, суд приходить до висновку, що обов`язок ОСОБА_1 зі сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, оскільки сукупний розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості, належний до сплати по закінченню строку кредитування, складає 71 820 грн. 00 коп., про що зазначено у графіку платежів до кредитного договору № 301 від 30.08.2019 року, що, у свою чергу, перевищує тіло наданого кредиту на 21 820 грн. 00 коп.

Крім того, суд приходить до висновку, що встановлення комісії за надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту є нікчемною умовою кредитного договору, оскільки не зрозуміло, які саме послуги надавались ОСОБА_1 , як часто проводились консультаційні та інформаційні послуги з клієнтом, чи проводились вони за вимогою клієнта частіше одного разу на місяць.

Аналогічні висновки щодо нікчемності положень кредитного договору про встановлення обов`язку споживача сплати щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості викладені у постановах КЦС ВС від 25.01.2023 року у справі № 752/4008/20, Київського апеляційного суду від 14.03.2023 року у справі № 370/3031/21, від 29.05.2023 року у справі № 754/916/19. При цьому судом враховано, що вказані висновки стосувалися положень кредитного договору, укладеного саме з АТ «ПУМБ».

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що положення п. 4 кредитного договору № 301 від 30.08.2019 року щодо обов`язку ОСОБА_1 щомісячно сплачувати комісійну винагороду без доказів наявності, переліку та погодження таких послуг з відповідачем, є недійсними (нікчемними) в силу вказівки закону (ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»), що суд має врахувати в силу свого положення навіть, якщо жодна з сторін цього не вимагає.

На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати комісійної винагороди не можуть бути задоволені.

У зв`язку з цим суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 301 від 30.08.2019 року лише у розмірі 39 869 грн. 56 коп., з яких: 39 854 грн. 79 коп. заборгованість за тілом кредиту; 14 грн. 77 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з ОСОБА_1 , доведено факт порушення ОСОБА_1 свого зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за їх використання, а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 39 869 грн. 56 коп., з яких: 39 854 грн. 79 коп. заборгованість за тілом кредиту; 14 грн. 77 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2 422 грн. 40 коп.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, зважаючи на розмір задоволених позовних вимог відносно їх заявленого розміру, на користь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню 1 438 грн. 90 коп. понесених витрат зі сплати судового збору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись положеннями ст.ст. 11, 526, 610, 612, 626, 1046-1056-1, 1077, 1079 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 133, 141, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; ) до ОСОБА_1 (зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; ) суму заборгованості за кредитним договором № 301 від 30.08.2019 року у розмірі 39 869 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 56 копійок, з яких: 39 854 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят чотири) гривні 79 копійок заборгованість за тілом кредиту; 14 (чотирнадцять) гривень 77 копійки заборгованість за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 438 (одна тисяча чотириста тридцять вісім) гривень 90 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач:

АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4; ).

Відповідач:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Головуючий суддя О.В. Рукас