441/1273/24 2/441/594/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

21.08.2024 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яворської Н.І.

при секретарі судового засідання Цап І.М.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 17.05.2024 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що сторони з 03.09.2005 по 13.02.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 04.03.2015 на виконанні у Залізничному ВДВС Львівського МУЮ знаходиться виконавчий лист №441/1869/14-ц від 19.12.2014 про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки аліменти на утримання в т.ч. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 22.10.2014.

Позивачка зазначила про те, що станом на сьогоднішній день син ОСОБА_5 потребує особливого догляду, оскільки йому встановлено діагноз ювенільний ідіопатичний артрит, ентезит-артрит, артрити дрібних суглобів лівої стопи - важкий перебіг. Син потребує дороговартісного лікування та якісної діагностики. Суми аліментів яка б мала вираховуватись з тієї рівної частки на сина в умовах зростання цін та прожиткового мінімуму недостатньо для належного забезпечення рівня життя дитини, особливо враховуючи тяжкий перебіг його хвороби та постійні витрати на лікування. Відповідач фізично здоровий та має змогу і зобов`язаний надавати утримання дитині в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Просила позов задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_1 в суді вимоги підтримала посилаючись на мотиви викладені у заяві, окрім цього пояснила, що відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні немає, має достатнє матеріальне забезпечення, нерухоме майно, транспортний засіб, фінансову можливість відпочивати за кордоном та в Україні, що підтверджується фото світлинами, відтак має змогу і зобов`язаний надавати утримання сину в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), інше.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов визнає частково, вказала про те, що ОСОБА_4 у відзиві від 16.07.2024 зазначив, що до подачі позову виконував свій обов`язок по сплаті аліментів на дітей і не заперечує утримувати їх і в подальшому. Однак на даний час розмір аліментів завеликий для нього, так як зараз він ніде не працює, підзаробляє тимчасовими заробітками, жодних пенсій чи соціальних виплат не отримує, тому такий розмір аліментів поставить його в скрутне становище та призведе до виникнення заборгованості по аліментах. Погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку.

Заслухавши представників, вивчивши заяву, матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Згідно ст. 4, 13 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. У свою чергу, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Тобто, виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові Верховного суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13.

Тобто, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися.

Із змісту заяви від 17.05.2024, із копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 09.06.2010, інших матеріалів справи вбачається, що сторони з 03.09.2005 по 13.02.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка досягла повноліття, та неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10-11,13).

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 24.11.2014, позов ОСОБА_3 задоволено, ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання в т.ч. дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 22.10.2014. Рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць допущено до негайного виконання, а 02.12.2014 судом видано виконавчий лист №441/1869/14-ц.

На підставі вищеозначеного виконавчого документа державним виконавцем Залізничного ВДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзюбою М.В. відкрито виконавче провадження НОМЕР_4, а 10.05.2024 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки найстарша дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досягла повноліття. Станом на 24.05.2024 стягнення на неповнолітнього сина ОСОБА_5 у відділі на виконанні не перебуває (а.с.15-17,68).

Із долучених до матеріалів справи копій витягів із хвороби, неповнолітній ОСОБА_5 , потребує періодичного стаціонарного нагляду у лікарській установі, йому встановлено діагноз ювенільний ідіопатичний артрит, ентезит-артрит, артрити дрібних суглобів лівої стопи - важкий перебіг. Також позивачка ОСОБА_3 несе витрати по забезпеченню належних умов життя повнолітньої дочки (купівля продуктів харчування, ліків, одягу, тощо) (а.с. 18-36).

У відзиві на позов від 16.07.2024 відповідач ОСОБА_4 вказаний позов визнає частково, не заперечує сплачувати аліменти в розмірі 1/5 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину певного віку до повноліття дитини, оскільки ніде не працює, підзаробляє тимчасовими заробітками, жодних пенсій чи соціальних виплат не отримує, що підтверджується копією трудової книжки та довідками Городоцького управління Львівської філії Львівського обласного центру зайнятості і відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління ПФУ у Львівській обл. (а.с.87-88). Крім того, вказує що у провадженні суду є також справа за позовом ОСОБА_3 про стягнення з нього 4000 грн. на утримання їх повнолітньої дочки ОСОБА_9 , до досягнення нею 23 річного віку (справа №441/1275/24). Також вважає завищеними витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн., погоджується на стягнення в розмірі 4000 грн.

З огляду на вищенаведене, те що витрати на лікування дитини можуть бути стягнені окремо, враховуючи рівність обов`язків обох батьків щодо матеріального утримання дітей, принципи справедливості та розумності, беручи до уваги стан здоров`я та погіршення матеріального становища позивачки, яке зумовлене подорожчанням засобів, товарів та послуг у всіх сферах життєдіяльності, в т.ч., що стосується догляду за дитиною, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у справі його заперечень щодо надання утримання дитині, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», інші обставини, що мають істотне значення, а також те, що доказів на підтвердження того, що відповідач має змогу надавати утримання дитині у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), позивачкою не надано, судом не здобуто.

Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

З метою документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги від 10.05.2024, додаткову угоду №1 до договору №054/24 від 10.05.2024 про надання правової допомоги, акт приймання - передачі наданих послуг від 21.06.2024

Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути 4500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн..

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя: Яворська Н.І.