Справа № 142/218/23
Провадження № 22-ц/801/1626/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Лабай О. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 рокуСправа № 142/218/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Панасюка О.С., секретар Луцишин О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області 21 травня 2024 року, ухвалене суддею Лабай О.В. в смт Крижопіль, повне рішення складено 29 травня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської селищної ради Вінницької області, Міністерство оборони України про позбавлення батьківських прав та застосування наслідків позбавлення батьківських прав,

встановив:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- позбавити ОСОБА_2 права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, яке виникло у нього у зв`язку з смертю сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час перебування у шлюбі з відповідачем, у них народився син ОСОБА_4 . Внаслідок того, що в сім`ї склалися неприязні стосунки та взагалі родина відповідача не визнавала ОСОБА_4 як дитину, яка походить від ОСОБА_2 , 22 липня 2004 року сторони розлучилися.

ОСОБА_2 самоусунувся від утримання сина, рішення суду про стягнення аліментів не виконував, участі у вихованні дитини не приймав. Вказані дії призвели до того, що прізвище « ОСОБА_5 » було змінено на « ОСОБА_6 » у неї та в дитини.

ОСОБА_2 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за несплату аліментів, виконавча служба застосовувала заходи реагування та обмежувала його в праві керування транспотними засобами, користування зброєю та полюванні, виїзді за кордон. За заявою позивача, відносно відповідача порушували кримінальні провадження за злісне невиконання рішення суду. Відповідач протягом тривалого часу вживає алкогольні напої та має хронічну залежність, у зв`язку з чим знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 19 січня 2020 року по теперішній час. Вживання алкогольних напоїв та самоусунення ОСОБА_2 від виховання ОСОБА_3 призвело до розриву будь-яких стосунків між батьком та сином, починаючи з дуже раннього віку дитини.

Оскільки ОСОБА_2 , протягом всього життя сина ОСОБА_3 , ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його утримання і є хронічним алкоголіком, ОСОБА_1 вважає, що наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 загинув під час виконання обов`язків військової служби. У зв`язку з загибеллю сина у батьків з`явилось право на отримання одноразової допомоги в порядку ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». ОСОБА_2 звернуся із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, чим не дотримався моральних засад суспільства та порушив принцип добросовісності.

У зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_3 у ОСОБА_2 фактично залишилося право, яке засноване на спорідненості з дитиною, а саме передбачене п. 1 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на тримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, відтак позивач вважає, що наявні підстави для позбавлення його батьківських прав, застосувавши при цьому наслідки такого позбавлення.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області 21 травня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначає, що зважаючи на те, що батьківські права виникають з моментом народження дитини та не припиняються у зв`язку зі смертю дитини, доцільним є розгляд даного випадку та за допомогою норм права захистити норми моралі, які полягають у відношенні свого батька до дитини за життя та бажання скористатися банальною можливістю «наживи» після смерті дитини. Суд ніяк не описав позицію Міністерства оборони України, так як у своїх поясненнях Міністерство оборони України послалося на рішення Верховного Суду в цивільній справі №185/9339/21, на підставі якого можна позбавити відповідача батьківських прав, якщо наявні у справі докази будуть свідчити про ухилення від виховання покійного сина. Суд здійснив поверхневий розгляд справи, не дослідив наявні в матеріалах справи докази та не застосував судову практику Верховного Суду.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд першої, встановивши, що чинним законодавством та положеннями СК України не передбачено позбавлення батьківських прав щодо померлої дитини, право на захист якої нерозривно пов`язано з особою та не успадковується, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, оскільки внаслідок смерті ОСОБА_3 припинилася його здатність набуття щодо себе прав та самостійно їх здійснення. При цьому суд встановив, що ні ОСОБА_1 , як матір ОСОБА_3 , ні суб`єкт права на звернення, передбачений ст. 165 СК України, до досягнення ОСОБА_3 повноліття не зверталися до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав із метою захисту прав дитини у зв`язку порушенням його прав та інтересів. Так само судом не було встановлено факту звернення повнолітнього ОСОБА_3 , до моменту настання його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою захисту своїх порушених або оспорюваних прав, до суду з таким позовом.

Оскільки позовна вимога про позбавлення ОСОБА_4 права на отримання одноразової грошової допомоги є похідною від вимоги про позбавлення його батьківських прав, суд також відмовив в її задоволенні.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом реєстрації актів громадянського стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області 02 травня 2001 року. Батьки: батько - ОСОБА_2 , матір - ОСОБА_1 (а.с.11 т.1).

Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 22 липня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 49. Прізвище після розірвання шлюбу позивачки залишено « ОСОБА_5 » (а.с.10 т.1).

У подальшому позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого відділом державної реєстрації актів громадянського стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області 14 березня 2012 року (а.с.9 т.1).

Сторони та треті особи не заперечують та визнають факт зміни прізвища ОСОБА_4 на прізвище « ОСОБА_6 ».

29 квітня 2022 року ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 повідомлено про те, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , захищаючи Батьківщину (а.с.12 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 03 травня 2022 року Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районні Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 20 років в с. Шевченкове Волноваського району Донецької області (а.с.16 т.1).

Відповідно до копії Витягу з протоколу засідання 11 Регіональної військової лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №373 від 26 травня 2022 року, поранення старшого солдата ОСОБА_3 , які призвели до смерті ОСОБА_3 , пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.15 т.1).

Спадкоємцем за законом всього спадкового майна після смерті сина ОСОБА_3 є його матір ОСОБА_1 , що підтверджується копією довідки Піщанської державної нотаріальної контори № 48/02-14 від 29 березня 2023 року (а.с. 18 т.1).

Після смерті ОСОБА_3 заведено спадкову справу №9/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 71962081 від 29 березня 2023 року (а.с. 19 т.1).

ОСОБА_1 , зважаючи на те, що після смерті сина ОСОБА_3 у відповідача ОСОБА_2 фактично залишилося право, яке засноване на спорідненості з дитиною, а саме передбачене п. 1 ч. 2 ст. 16 закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» право на отримання грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, звернулася до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та застосування наслідків такого позбавлення.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Як на підставу для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав ОСОБА_1 посилалася на наявність передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстав: ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Аналогічні норми закріплені також у статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто 02 травня 2019 року він досяг повноліття (до звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом у травні 2023 року).

Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Піщанської селищної ради не було надано висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з досягнення повноліття ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд першої інстанції, встановивши, що ні ОСОБА_1 , ні її син ОСОБА_3 до досягнення останнім повноліття не зверталися до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, а матеріали справи на містять доказів щодо звернення повнолітнього ОСОБА_3 з даним позовом до суду до моменту настання його смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2), дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення у справі ухвалено без урахування висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 29 січня 2024 року у справі №185/9339/21, яка підтверджує можливість звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відносно дитини, яка досягла 18 років, відхиляються апеляційним судом.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі №922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі №2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі №910/719/19,від 26 травня 2021 року у справі № 910/8358/19).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу правовідносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

Судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, за змістом яких тотожними, аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин (пункти 38.1, 38.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20)).

Встановлені судами фактичні обставини у справі № 185/9339/21, на яку посилається скаржник, і у справі, яка переглядається, є різними.

Так, особливістю згаданої справи є те, що на момент пред`явлення позову про позбавлення батьківських прав син сторін у справі був неповнолітнім, проте на момент ухвалення судом першої інстанції рішення за результатами вирішення спору по суті він досяг повноліття.

Враховуючи викладене, надавати аналіз доводам апеляційної скарги з приводу наявності підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не має правового значення.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.С. Панасюк