Справа № 341/748/24
Провадження № 22-ц/4808/1005/24
Головуючий у 1 інстанції КУЦЕНКО М. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Баркова В.М.

секретаря Гудяк Х.М.

з участю представника ТОВ "Колект центр" Ліпкевича І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» Ткаченко Марії Миколаївни на заочне рішення Галицького районного суду від 16 травня 2024 року, постановлене в складі судді Куценка М.О. в м. Галичі, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2020 року між ТОВ "Інфінанс" та ОСОБА_1 укладений договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту N /3 та отримання кредиту. Кредит надано на підставі Заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики N /3 від 31.10.2020 р., що акцептована ОСОБА_1 31 жовтня 2020 року шляхом підписання електронним підписом. Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 9000 грн з строком користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки з сплатою 1,75 % за один день користування кредитом. 10.03.2023 року між ТОВ " Інфінанс " та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір факторингу N 16-12/21, відповідно до умов якого ТОВ " Інфінанс " відступило належне йому право вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі і за Договором позики N /3 від 31.10.2020 року. Пізніше, ТОВ "Вердикт Капітал" відступило право вимоги ТОВ "Коллект Центр" на підставі договору відступлення права вимоги N 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі, і за договором позики N /3 від 31.10.2020 року. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у ОСОБА_1 станом на 15 березня 2024 року виникла заборгованість у розмірі 251357,50 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 9000 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 242357,50 грн. Враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути заборгованість у розмірі 108140,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 9000 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги від ТОВ "ІНФІНАНС" у розмірі 99140,00 грн та судовий збір.

Заочним рішенням Галицького районного суду від 16 травня 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту N /3 від 31.10.2020 року в розмірі 18450 (вісімнадцять тисяч чотириста п`ятдесят) грн 00 коп., яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок, та заборгованості за відсотками у розмірі 9450,00 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» Ткаченко М. М. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про задоволення позову в повному розмірі, вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує, що відповідно до умов договору строк користування кредиту становить 30 днів, строк дії договору 3 роки. При цьому порядок застосування та нарахування процентів, за користування кредитом регулюються Правилами, які разом з пропозицією, Акцептом оферти та Заявкою-анкетою становлять єдиний документ договір. Відповідно до пункту 6.1. Правил проценти за користування поточною сумою Фінансового кредиту нараховуються на суму Фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у Договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі виходячи з Максимальної відсоткової ставки становить 3,5% за один день користування кредитом. Пунктом 6.7. Правил передбачено, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений в Договорі фінансового кредиту або додатковими угодами між Сторонами, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом нараховані ТОВ «Інфінанс» за період з 06.11.2020 по 16.12.2021 (дата відступлення права вимоги за Договором позики до ТОВ «Вердикт Капал»). При цьому 17.12.2020 та 18.12.2020 позичальником частково сплачено нараховані проценти, проценти за користування кредитом за період з 16.12.2021 по 09.01.2023, тобто ТОВ «Коллект Центр», який 10.03.2023 набув право вимоги за Договором позики, проценти за користування кредитом не нараховував. Таким чином, проценти за Договором позики були нараховані в межах строку дії Договору позики. При цьому позичальник був ознайомлений з умовами Договору позики, висловив своє волевиявлення шляхом підписання Заявки-анкети на отримання кредиту та Акцепту оферти щодо надання кредиту, погодився на сплату процентів, розмір яких залежить від періоду користування кредитними коштами.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити скаргу.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явився у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у його відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Частково задовольняючи позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором надання грошових коштів у позику в обумовлені договором строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за вказаним договором у розмірі 18450 гривень 00 копійок, з яких: 9000 гривень 00 копійок заборгованість за тілом кредиту; 9450 гривень 00 копійок заборгованість за відсотками. При цьому ТОВ "Інфінанс» здійснив нарахування відсотків за Договором надання позики, в тому числі, і на умовах фінансового кредиту №/3 від 06.11.2020 р. як у межах строку його дії, тобто протягом 30 днів з 06.11.2020 р. по 06.12.2020 р., так і після закінчення строку його дії, внаслідок чого суд виконав власний розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за відсотками за вказаним договором. Так, 9000 гривень 00 копійок (сума отримана у позику та не повернута протягом строку дії договору), за умови неналежного виконання умов договору відсоткова ставка за один день користування кредитом становить 3,5%, отже 9000 х 3,5 % (узгоджений сторонами у договорі відсоток, який сплачує позичальник щоденно за користування коштами, у разі невиконання свого зобов`язання у строк дії договору) = 315 гривень Х 30 (строку кредитування) = 9450 грн. Таким чином, заборгованість відповідача за відсотками за Договором надання грошових коштів у позику №/3 від 06.11.2020 р. становить 9450 гривень 00 копійок.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 06 листопада 2020 року згідно Заявки - анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 9000 грн з строком користування кредитом 30 днів шляхом підписання електронним підписом з використання одноразового ідентифікатором (а.с.5)

Згідно копії договору факторингу №16-12/21, укладеного 16.12.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», ТОВ «ІНФІНАНС» відступає ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.26-28).

Згідно Додатку №3 Реєстру боржників до договору факторингу №16-12/2021 та витягу з Додатку №3, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № від 31.10.2020 у сумі 128 507,50 грн (а.с.28-29).

Згідно копії договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023, укладеного 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило шляхом продажу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.33-36).

Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників, а також згідно Додатку №3 Реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 та витягу з Додатку №3, вбачається, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» прийняло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № у сумі 251 357,50 грн (а.с.34-39).

Кредитний договір №/2 укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту в мережі Інтернет https://www.moneyboom.ua/ та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідност.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно дост.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно з статтею 1080 ЦК Україн презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Вказаний кредитний договір укладений шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Враховуючи те, що за умовами договору відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів за кредитним договором №2686820 13.12. 2021 року, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заборгованість на підставі вищезазначеного договору в сумі 18450 грн 00 коп., яка складається із заборгованості за кредитом (тіло кредиту) у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) гривень 00 копійок, та заборгованості за відсотками у розмірі 9450,00 (дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР".

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про виникнення заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 99140,00 грн так як сторони окремо погодили користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений в Договорі фінансового кредиту або додатковими угодами між Сторонами, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, оскільки спростовується умовами договору фінансового кредиту №/3 від 06.11.2020 р., де передбачено строк користування кредитом 30 днів, тобто за період з 06.11.2020 р. по 06.12.2020 р, з сплатою відсотковою ставкою 3,5 % за один день користування кредитом та дана ставка застосувалась при неналежному виконання умов договору .

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати з сплати судового збору.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно п.2 ч.6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 684грн.

Ціна позову в даній справі становить 108 140 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн* 250 = 671 000 грн).

Відтак, ця справа є незначної складності, ціна позову у справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» Ткаченко Марії Миколаївни залишити без задоволення . Заочне рішення Галицького районного суду від 16 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2024 року.

Судді: В.Д.Фединяк

В.М.Барков

Л.В.Василишин