КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Козира Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року, постановлену під головуванням судді Янченка А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів, -

встановив:

В серпні 2023 року до суду звернулась ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу, в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь борг за попереднім договором, 3% річних за боргом, інфляційні витрати за боргом, а також судові витрати, пов`язані із розглядом справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

25 лютого 2024 року до суду першої інстанції від представника позивачки - адвоката Андрєєва М.А. надійшло клопотання про передачу справи до іншого суду.

Клопотання мотивовано тим, що із ЄДРСР стороні позивачки стало відомо про існування ухвали Господарського суду Київської області від 14 лютого 2024 року, якою відкрито провадження у справі №911/2308/23 про неплатоспроможність боржника ФОП ОСОБА_1 .

Вказує, що від 21 жовтня 2019 року почав діяти Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ), відповідно до статті 7 якого спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Зазначає, що відповідно до положень статті 13 Закону України «Про судоустрій і статусу суддів» та статті 263 ЦПК України, які кореспондуються між собою, суд, здійснюючи розгляд справи, повинен ураховувати правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, при застосуванні норм права, щодо яких свою позицію виснував Верховний Суд.

Заявляючи клопотання про передачу справи до іншого суду, посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, в якій касаційний суд дійшов висновку про те, що інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Мотивуючи наведеним, просив передати справу №369/12494/23 до Господарського суду Київської області для розгляду справи по суті в межах справи №911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року цивільну справу №369/12494/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу передано до Господарського суду Київської області, на розгляді якого перебуває справа №911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність.

Не погодившись із постановленою ухвалою, адвокатом Козирем С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність оскаржуваної ухвали, постановлення ухвали з порушенням норм процесуального права, зокрема положень пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, якою передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вказує на те, що суду першої інстанції не наділений повноваженнями на вирішення питання про передачу справи до іншого суду, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Уважає, що суд дійшов помилкового висновку про передачу цієї справи до господарського суду, тоді як вірним було б рішення про закриття провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України. У такий спосіб районний суд вийшов за межі своїх повноважень, адже перейняв на себе повноваження суду апеляційної інстанції.

Зазначає, що судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання представника відповідачки про закриття провадження у справі, чим порушено одну із засад цивільного судочинства - принцип змагальності. Таким чином суд самоусунувся від здійснення судочинства у цій справі.

Посилання районного суду на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 607/6254/15-ц уважає помилковим, оскільки характер правовідносин, який склався у вказаній справі, є відмінним від цієї справи, що розглядалась Києво-Святошинським районним судом Київської області, відтак висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 607/6254/15-ц не підлягає застосуванню у цій справі при постановлені оскаржуваного судового рішення. Щодо вказаного посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19.

Мотивуючи наведеним, просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року, справу направити для продовження розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Судові витрати покласти на позивачку.

17 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 - адвоката Андрєєва М.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, яку уважає необґрунтованою.

Вказує на те, що відносно групи осіб, серед яких є ОСОБА_1 , в жовтні 2022 року відкрито кримінальне провадження за попередньою кваліфікацією шахрайство, вчиненого в особливо великих розмірах та / або організованою групою. Вказана група осіб, серед яких є ОСОБА_1 , утворює собою групу забудовників під брендом житлового комплексу "Данія". В процесі своєї діяльності ОСОБА_1 , зокрема, отримала грошові кошти від ОСОБА_2 , проте покладені на відповідачку зобов`язання остання не виконала.

Уважає єдиною метою подання цієї апеляційної скарги домогтися закриття провадження у справі, щоб у разі закриття провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не мала процесуальної можливості звернутись до суду за захистом своїх порушених прав у зв`язку з пропуском строків позовної давності; або, у разі неможливості закрити провадження, затягнути розгляд справи, заблокувавши на декілька місяць фактичну передачу справи за підсудністю апеляційним оскарження цієї ухвали.

В правове обґрунтування відзиву посилається на те, що положеннями Кодексу України з процедур банкротства (КУзПБ), який почав діяти з 21 жовтня 2019 року, унормовано, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених статтею 7 КУзПБ та на те, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник. Посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, від 23 вересня 2021 року у справі №904/4455/19.

Мотивуючи наведеним, просить апеляційну скаргу адвоката Козира С.В,, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року - без змін.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції послався на висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №607/6254/15-ц та вказав, що оскільки спір у цій справі виник з правовідносин, що відповідають ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, відтак не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та належить до господарської юрисдикції.

Суд зробив висновок про передачу справи №369/12494/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу до Господарського суду Київської області, з огляду на те, що справа №911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність перебуває на розгляді у Господарському суді Київської області.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

З матеріалів справи установлено, що із цим позовом ОСОБА_2 звернулась до суду в серпні 2023 року.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 серпня 2023 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

21 лютого 2024 року адвокатом Козирем С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , через Електронний суд подано клопотання про закриття провадження у справі (а.с.88-99).

Посилається на ухвалу Господарського суду Київської області від 14 лютого 2024 року, якою відкрито провадження у справі №911/2308/23 про неплатоспроможність боржника ФОП ОСОБА_1 . Вказує, що за таких обставин ОСОБА_1 має особливий правовий статус, відтак відсутні правові підстави для підсудності цієї справи Києво-Святошинському районному суду Київської області, оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 мають розглядатись в порядку господарського судочинства.

Долучено оголошення та повідомлення про відкриття 14 лютого 2024 року провадження у справі про неплатоспроможність щодо ОСОБА_1 у справі №911/2308/23 (том 1 а.с.93).

25 лютого 2024 року адвокатом Андрєєвим М.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 , через Електронний суд подано клопотання про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Київської області у зв`язку із відкриттям провадження у справі №911/2308/23 за заявою фізичної особи ОСОБА_1 про неплатоспроможність, яка перебуває на розгляді у Господарському суді Київської області.

28 лютого 2024 року постановлено оскаржувану ухвалу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14 лютого 2024 року відкрито провадження у справі №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 . Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до статті 121 Кодексу України з процедур банкрутства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вказує на таке.

Доводи апеляційної скарги в частині відсутності у суду першої інстанції повноважень на передачу справи до іншого суду за іншої підвідомчості апеляційний суд відхиляє, виходячи із такого.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Водночас, відповідно до пункту 8 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Із 21 жовтня 2019 року діє Кодекс України з процедур банкрутства. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ визначено, що цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом.

Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень КУзПБ з дня введення в дію цього Кодексу, подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом?. Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Системний аналіз положень КУзПБ дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Відповідно до частини 2 статті 7 КУзПБ, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 3 статті 7 КУзПБ визначено, що матеріали справи, в якій стороною є боржник, щодо майнових спорів з вимогами до боржника та його майна, провадження в якій відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство, надсилаються до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, який розглядає спір по суті в межах цієї справи.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, із введенням в дію Кодексу України з процедур банкрутства, розгляд всіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи.

Інші суди, незалежно від юрисдикції, які розглядали справи за позовами до відповідача, щодо якого відкрито провадження у справі про банкрутство, після відкриття провадження в інших справах, не закривають таке провадження, а передають справу до належного суду для розгляду по суті. При цьому, таким належним судом є виключно суд господарської юрисдикції, який відкрив справу про банкрутство відповідача.

Як убачається з матеріалів справи, провадження у цивільній справі №369/12494/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу відкрито 10 серпня 2023 року.

Провадження у господарській справі №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 відкрито ухвалою Господарського суду Київської області від 14 лютого 2024 року.

Враховуючи вказані норми права та висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив судове рішення про передачу справи №369/12494/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу до Господарського суду Київської області, в провадженні якого перебуває справа №911/2308/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що характер правовідносин у справі №607/6254/15-ц та у справі, що переглядається апеляційним судом, не є подібними, апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Спір у справі №607/6254/15-ц є трудовим спором, натомість у справі, що переглядається апеляційним судом, предметом спору є стягнення заборгованості. Проте в межах розгляду справи №607/6254/15-ц судом першої інстанції установлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 червня 2016 року порушене провадження у справі № 910/6968/16 про банкрутство відповідача.

Велика Палата Верховного Суду у справі №607/6254/15-ц виснувала про особливий правовий режим правовідносин, стороною яких є боржник, щодо якого відкрито в порядку господарського судочинства провадження про банкрутство, відтак усі правовідносин, які існують за участі такої особи, набувають особливого правового режиму та на які поширюється спеціальний закон, який нараз є Кодекс України з процедур банкрутства.

Відтак, судом першої інстанції правильно ураховано висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, а саме Кодексу України з процедур банкрутства, а також статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України, а доводи апеляційної скарги в цій частині є помилковими.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, апеляційний суд відхиляє, оскільки у вказаній постанові відсутні висновки про застосування норм права, які застосовуються у справі, що переглядається апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що правильним у цій справі було б судове рішення про закриття провадження у справі з огляду на таке.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України).

Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі (частина 1 статті 256 ЦПК України).

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №607/6254/15-ц з метою забезпечення доступу до правосуддя питання щодо суду, який має розглядати спір, стороною якого є боржник із спеціальним правовим статусом у зв`язку із відкриттям провадження за заявою боржника про неплатоспроможність, має вирішуватись саме передачею справи до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про неплатоспроможність боржника, а не закриттям судового провадження. В інакшому випадку може мати місце порушення права кредитора на доступ до правосуддя у зв`язку із пропуском процесуальних строків звернення до суду.

Відтак, вказані доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах закону та відхиляються апеляційним судом.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вище викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Козира Сергія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова