Справа № 367/1779/22
Провадження №2/367/1152/2024
УХВАЛА

Іменем України

03 вересня 2024 Ірпінський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді Мерзлого Л.В.,

за участі секретаря судових засідань Маленко О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Ірпінь заяву представника ОСОБА_3 адвоката Бойчук Наталії Петрівни про зміну підстав позову,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа ОСОБА_4 , про визнання іпотеки припиненою.

До суду від представника ОСОБА_3 адвоката Бойчук Наталії Петрівни надійшла заява про зміну підстав позову, обґрунтована наступним.

ОСОБА_5 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про визнання іпотеки припиненою.

Відповідач з позовними вимогами не погодився, свої заперечення виклав у відзиві, в якому просив відмовити у задоволенні позову.

На виконання ухвали суду відповідачем було надано належним чином завірену копію Договору факторингу №15 від 28.11.2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем.

Ознайомившись із вказаним договором факторингу, позивач вважає за необхідне скористатись своїм правом, передбаченим пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, змінивши підстави свого позову способом їх доповнення.

Не змінюючи підстави позову, викладені у позовній заяві, позивач вважає доповнити їх наступними підставами.

1. Відповідно до п.2.1. Договору факторингу №15, укладеного між позивачем і ПАТ «Сведбанк», «банк відповідно до умов даного договору відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, зазначених у реєстрі заборгованості боржників, право на вимогу якої належить банку на підставі документації, а фактор шляхом надання фінансової послуги банку набуває право вимоги такої заборгованості від боржників та передає банку за плату грошові кошти в розпорядження у розмірі, що становить ціну продажу та в порядку, передбаченому даним договором. При цьому сторони погодили, що права вимоги заборгованості по кредитних договорах та права вимоги по договорах забезпечення, укладених з боржниками відступаються банком фактору за цим договором на основі «як є» без надання будь -яких пов`язаних запевнень та гарантій, окрім тих, що вказані у цьому договорі».

Тобто, за договором факторингу банк передав відповідачеві право вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення як є, без нотаріального посвідчення передання договорів забезпечення, зокрема і іпотечного договору, укладеного з позивачем.

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №294251900 від 11.01.2022 року підтверджується та обставина, що відсутня реєстрація прав на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 .

В той же час у відповідності до положень ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Оскільки банк передав право вимоги за основним зобов`язанням відповідачеві, то права вимоги останній не має, отже втратив право на іпотеку.

Зобов`язання за Іпотечним договором №2619/0908/71-093-Z-1 щодо квартири під номером АДРЕСА_1 , укладеним із позивачем у належній формі не укладались, не передавались і не реєструвались.

Отже, відповідач не набув право іпотекодержателя, а банк втратив таке право, передавши право вимоги за основним зобов`язанням відповідачеві.

У постанові Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2018 року у справі № 758/3453/16-ц (провадження № 61-18037св18), Верховний суд надав наступне тлумачення абзацу 9 статті 1, статті 24 Закону України «Про іпотеку» дозволяє зробити висновок, що:

- іпотекодержателем може бути тільки особа, яка є кредитором за основним зобов`язанням. Це пов`язано з тим, що для іпотеки є характерною така властивість як слідування, оскільки іпотека слідує за основним зобов`язанням з метою його забезпечення;

- для відступлення прав за іпотечним договором необхідним є вчинення правочину в письмовій формі з нотаріальним посвідченням;

- Законом України «Про іпотеку» не передбачено існування конструкції «абстрактної» іпотеки, при якій іпотека існує поза зв`язком із забезпеченням основного зобов`язання. Тобто, законодавством не допускається такої конструкції, коли суб`єктом права вимоги за основним договором буде один суб`єкт, який набув право вимоги внаслідок відступлення, а іпотекодержателем - інший суб`єкт, адже призначенням іпотеки є забезпечення основного зобов`язання.

Договором факторингу, зокрема, п. 5.11 Договору, визначено, що «сторони погодили, що протягом одного року з моменту укладення даного Договору, стосовно Прав Вимоги за кредитами, у відношенні яких існують судові та виконавчі провадження, Фактор зобов`язаний (і) подати до відповідного суду клопотання, підписане Банком, щодо заміни сторони у судовому процесі (тобто щодо заміни Банку Фактором у якості сторони відповідного судового або виконавчого процесу), та (іі) надати копію відповідного клопотання Банку (з відміткою про його отримання судом). Банк при цьому вживає усі розумні зусилля для найскорішого підписання підготовлених Фактором клопотань».

В даному конкретному випадку банк не реалізував свого права, не звернувся із виконавчим листом до виконання, а ТОВ «ФК «ВЕКТОР ПЛЮС», в свою чергу, після отримання права вимоги, умов п.5.11 договору не виконав, не порушив питання про заміну стягувача у виконавчому провадженні, не скористався правом на отримання згідно рішення суду виконавчого листа про стягнення заборгованості та правом пред`явлення його у виконавчу службу для примусового стягнення.

Згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчих документів для виконання рішення суду встановлений у три роки з наступного дня після набрання ним законної сили.

Тобто, відповідач не набув права щодо примусового стягнення боргу з позивача (зобов`язання за основним договором), так як не виконав умов Договору факторингу та пропустив строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання. При чому слід зауважити, що йдеться не про строк позовної давності, а строк вчинення певних дій у строк, визначений договором факторингу, а також про строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Не набувши права вимоги за основним зобов`язанням, права вимоги за іпотечним договором відповідач також не набув.

2. Відповідно до ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Фінансова установа це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 того ж Закону фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Як вбачається з комплексної інформаційної системи НБУ щодо ліцензій, виданих в Нацкомфінпослуг та в НБУ, відповідач виключений з реєстру фінансових установ 01.09.2023 року, а отже не може ні кредитором за основним зобов`язанням, ні іпотекодержателем.

За викладених обставин, позивач вважає, що наявні всі юридичні і фактичні підстави для визнання іпотеки припиненою ще з підстав, вказаних у цій заяві.

В судовому засіданні представник позивача просила прийняти заяву про зміну предмета позову.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні заяви.

Третя особа в підготовче судове засідання не прибула.

Вивчивши подану заяву та оглянувши матеріали цивільної справи № 367/1779/22, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 49 ЦПК України, до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання.

Зі змісту норми вказаної статті, вбачається, що змінити підставу або предмет позову позивач може тільки до початку розгляду справи по суті.

Виходячи з загальних положень ЦПК України підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача.

Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підстава позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах. Верховний Суд України відзначив, що під підставами позову, які згідно зі ст. 49 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Отже, як вбачається з поданої заяви про зміну предмету спору, вона відповідає вимогам ст.49 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе прийняти вказану заяву.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 49, 197, 258, 259, 260 ЦПК України суд,-

у х в а л и в:

Прийняти заяву представника ОСОБА_3 адвоката Бойчук Наталії Петрівни про зміну підстав позову в цивільній справі №367/1779/22 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс», третя особа ОСОБА_4 , про визнання іпотеки припиненою.

Запропонувати відповідачу, у зв`язку зі зміною предмета позову по даній справі, подати відзив, в якому викласти заперечення, в строк п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали. Копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.В. Мерзлий