Справа № 287/1092/23
РІШЕННЯ

іменем України

"22" серпня 2024 р. смт Ємільчине

Ємільчинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.В.

за участю секретаря с/з Лук`янчук Т.В.

представника позивача - адвоката Семенька В.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Калініна Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Ємільчине цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , який поданий від імені та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та розподіл спільного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Семенька В.М. звернувся до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнень викладених у заяві про збільшення розміру позовних вимог просив визнати договір купівлі-продажу автомобіля «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 укладений в Територіальному сервісному центрі МВС №5641 18.10.2022 року недійсним, визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на автомобіль та виділити вказаний автомобіль ОСОБА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля «SKODA SUPERB» в сумі 420585,00 грн., а також покласти судові витрати на ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 01.10.2011 року ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_1 .

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05.12.2022 року шлюб між ними було розірвано.

03.08.2021 року в період перебування в шлюбі та сумісного проживання з відповідачем ОСОБА_1 , подружжя придбало легковий автомобіль «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Придбаний автомобіль було зареєстровано на колишнього чоловіка позивача.

18.10.2022 року без згоди та відома ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зняв з обліку вказаний автомобіль.

Згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, 18.10.2022 року на підставі договору, укладеного в суб`єкта господарювання №6726/22/069303 від 18.10.2022, транспортний засіб «SKODA SUPERB», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1968 перереєстровано на ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 є матір`ю колишнього чоловіка позивачки ОСОБА_1 . Таким чином спірний автомобіль, на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2022 укладеному в Територіальному сервісному центрі МВС №5641, відповідач ОСОБА_1 без відома позивача продав своїй матері. Крім того місце реєстрації власника авто зареєстровано за адресою: с. Зубковичі, Коростенський район, Житомирська область, тобто рідне село колишнього чоловіка ОСОБА_3 .

На думку представника позивача вищезазначений договір купівлі-продажу спірного автомобіля є фіктивним і не передбачав настання правових наслідків. Оскільки ОСОБА_1 не припиняв користуватися спірним автомобілем ні до укладання так званого договору купівлі-продажу, ні після нього.

Доказом подальшого безперервного користування спірним автомобілем ОСОБА_1 є постанова Ємільчинського районного суду Житомирської області від 01.02.2023 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, в якій зазначено, що відповідач 28.12.2022 року о 22 год. 10 хв. в смт Ємільчине по вул. Соборна, керував автомобілем «Skoda SupеrB».

Представник позивача переконаний, що дії ОСОБА_1 щодо відчуження транспортного засобу автомобіля «SKODA SUPERB», реєстраційний номер НОМЕР_1 були здійснені ним з метою позбавити ОСОБА_3 права власності, приховавши незаконну угоду.

Угода про відчуження майна може бути посвідчена без згоди другого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, свідоцтва про шлюб та інших документів видно, що зазначене майно не є спільним, а особистою власністю одного з подружжя.

Однак вказаний автомобіль є спільним майном ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , як подружжя, купленим за їх спільні кошти, є неподільною річчю (якою і на даний час користується відповідач ОСОБА_1 , хоча автомобіль і був перереєстрований на іншу особу - свого родича).

Оскільки зазначений автомобіль набутий за спільні кошти під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя, тому неотримання згоди ОСОБА_3 при відчуженні автомобіля є, на думку представника позивача, порушенням вимог чинного законодавства і підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля.

Відповідачем ОСОБА_1 було надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі, оскільки на його думку зазначені в позовній заяві відомості не відповідають дійсності.

Зокрема він вважає, що посилаючись на недійсність договору купівлі-продажу спірного автомобіля позивачем не зазначено в позовній заяві в чому полягає недійсність укладеного правочину, та які вимоги до відповідача ОСОБА_4 .

Додані до позовної заяви письмові докази щодо вартості автомобіля з інтернет ресурсів, на його думку не відповідають дійсності та не мають жодного стосунку до спірного автомобіля, не вказано в позовній скільки грошових коштів, та їх походження, витратив кожен з подружжя на придбання спірного автомобіля. Позивач ОСОБА_3 не вказала інше спільне нажите майно, яке підлягає поділу.

Також відповідач вважає, що зазначені адвокатом Семенька В.М. витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципам співмірності та розумності розподілу судових витрат.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Калінін Р.С. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив відмовити в задоволенні позову та вказав, що експертиза автомобіля проводилась за ухвалою суду без дослідження самого автомобіля, тобто експертом не взято до уваги під час проведення експертизи стан лакофарбового покриття автомобіля, технічний стан, а також пробіг автомобіля. Крім цього представник відповідача вказав, що під час розгляду судом позову про розірвання шлюбу між сторонами позивач повідомляла, що відсутні будь-які питання щодо поділу майна.

Також представник відповідача зазначив, що автомобіль придбав саме відповідач, в тому числі за кошти, які позичав у сторонніх людей, а також відповідач використовував вказаний автомобіль для роботи, оскільки він працює водієм. Таким чином, оскільки автомобіль було придбано особисто відповідачем, а не за спільні кошти подружжя та для роботи, а не для сім`ї, вказаний автомобіль не може бути спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05.12.2022 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який було зареєстровано 01.10.2011 року відділом ДРАЦС Ємільчинського РУЮ Житомирської області. (а.с. 12).

За час перебування у шлюбі 22.03.2012 року у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 народилась дитина ОСОБА_5 , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , яке видане 09.04.2012 року виконавчим комітетом Руднє-Іванівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області. (а.с. 13).

Відповідно до листа регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Рівненській області №31/26аз-17-2023 від 13.03.2023 року згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, 03.08.2021 року на підставі договору укладеного в суб`єкта господарювання №2981/21 від 03.08.2021 року, транспортний засіб «SKODA SUPERB», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1968, зареєстровано за ОСОБА_1 , вартість вказаного транспортного засобу на момент реєстрації, становила 66000 грн., 18.10.2022 року на підставі договору, укладеного в суб`єкта господарювання №6726/22/069303 від 18.10.2022, транспортний засіб «SKODA SUPERB», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1968 перереєстровано на ОСОБА_4 , вартість транспортного засобу «SKODA SUPERB», 2016 року випуску, об`єм двигуна 1968, на момент перереєстрації становила 10000 грн., станом на дату надання відповіді, ОСОБА_4 є власницею транспортного засобу «SKODA SUPERB», 2016 року випуску. (а.с. 15).

Згідно скріншотів із сайту «Авто Ріа» відповідачем ОСОБА_1 виставлено на продаж автомобіль «SKODA SUPERB», 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 . Продавцем автомобіля вказано ціну, за яку він продає вказаний автомобіль, а саме 778850,00 грн., а також зазначено пробіг 284 тис. км. (а.с. 81-92).

Як вбачається з висновку експерта №СЕ-19/106-24/3865-АВ від 15.04.2024 року середня ринкова ціна автомобіля «SKODA SUPERB», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , з дизельним двигуном об`ємом 2,0 (1968 см3) на дату проведення експертизи, а саме 15.04.2024 року становила 841170,00 грн. (а.с. 177-182).

Відповідно до звіту №228/24 про оцінку майна, який наданий представником відповідача ФОП ОСОБА_6 15.07.2024 року виконав оцінку колісного транспортного засобу «SKODA SUPERB», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та визначив, що ринкова вартість вказаного автомобіля становить 428280,00 грн.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним, зміна правовідношення (частина друга статі 16 ЦК України).

Частиною 1 ст.202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності правочину, викладені в ст.203 ЦК України, якою передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників (ч.2 ст.369 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За змістом ст.ст.60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Вказане свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, відповідно до якої дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частину четверту статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За таких обставин, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

У відповідності до правової позиції Верховного суду, сформованої у постанові від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17).

Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б поза розумним сумнівом доводили той факт, що ОСОБА_1 придбав спірний автомобіль виключно для власного використання, не в інтересах сім`ї та використав для цього його особисті кошти, отриманні ним не в інтересах сім`ї.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на спірний автомобіль поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1-4 статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно п.п.1 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Як встановлено в судовому засіданні, про що не заперечувалося стороною відповідача, останній продав автомобіль«SKODA SUPERB» - 18.10.2022 року, тобто в момент перебування в зареєстрованому шлюбі із позивачем.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.2 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Так, в контексті спірних правовідносин по факту відчуження спірного транспортного засобу, суд враховує правові висновки Верховного суду у постановах від 03 травня 2018 року у справі №755/20923/14-ц, від 09грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18, від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, відповідно до яких у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі та за відсутності згоди одного із подружжя на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля слід враховувати, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість. Якщо один із подружжя здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це іншого та без отримання його згоди, а тому він має відшкодувати іншому 1/2 частину його вартості.

Таким чином, належним способом захисту порушених прав у випадку відчуження спільного майна без згоди іншого з подружжя є грошова компенсація, при цьому доказуванню підлягає той факт чи було майно відчужене в інтересах сім`ї.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Тобто вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Визначення ринкової (реальної) вартості проданого одним із подружжя автомобіля (майна) при поділі спільно нажитого майна подружжя, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 17.08.2022 року у справі №545/2396/20.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/106-24/3865-АВ від 15.04.2024 року експертом сектору автотоварознавчих досліджень відділу товарознавчих, гемологічних, економічних, будівельних, земельних досліджень та оціночної діяльності Житомирського НДЕКЦ було проведено автотоварознавчу експертизу та встановлено середню ринкову ціну автомобіля «SKODA SUPERB», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , з дизельним двигуном об`ємом 2,0 (1968 см3), яка на дату проведення експертизи, а саме 15.04.2024 року становила 841170,00 грн.

Представником відповідача надано до суду звіт №228/24 про оцінку майна від 15.07.2024 року з якого слідує, що ФОП ОСОБА_6 виконав оцінку колісного транспортного засобу «SKODA SUPERB», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та визначив, що ринкова вартість вказаного автомобіля становить 428280,00 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5, 6 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Разом з тим, у звіті №228/24 про оцінку майна від 15.07.2024 року, яким визначено, що ринкова вартість колісного транспортного засобу «SKODA SUPERB», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 428280,00 грн. не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

Таким чином звіт №228/24 про оцінку майна від 15.07.2024 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки відповідно до вимог статті 106 ЦПК України в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.12.2023 року у справі №172/313/21.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження дійсної вартості спірного транспортного засобу та не спростовано належними доказами визначений висновком експерта розмір його вартості та правом ініціювання перед судом призначення відповідної експертизи для з`ясування таких обставин відповідач не скористалася.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони придбали автомобіль «SKODA SUPERB», номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Відповідач розпорядився зазначеним спільним майном подружжя на власний розсуд без повідомлення та письмової згоди позивача, уклавши договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, продавши його своїй матері. Разом з тим відповідач ОСОБА_1 продовжує й надалі користуватись вказаним автомобілем. Таким чином оскільки відповідачем укладено договір купівлі-продажу автомобіля, який перебуває у спільній сумісній власності подружжя без згоди іншого співвласника, вказаний правочин є недійсним, оскільки у співвласника, який вчинив правочин відсутні необхідні повноваження.

Разом з тим, суд вважає встановленим, що автомобіль «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , вартість спірного автомобіля на час розгляду справи в суді становить 841170,00 грн., а тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню вартості автомобіля в розмірі 420585,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ухвали суду від 18.08.2023 року.

Враховуючи викладене з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 3635,00 грн., а також з відповідача ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги немайногового характеру та позовну вимогу майнового характеру, а також судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в загальному розмірі 12650,90 грн.

Керуючись ст.ст.69, 70, 71 СК України, ст.ст.16, 202, 203, 325, 368, 369, 372, ст.ст.2, 4, 5, 7, 12, 76-89, 106, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 , яка подана від імені та в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним та розподіл спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу автомобіля «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , укладений 18 жовтня 2022 року в Територіальному сервісному центрі МВС №5641 (м. Рівне, вул. Макарова, 21, ТЦ «Метро»), недійсним.

Визнати автомобіль «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на автомобіль «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 та виділити вказаний автомобіль ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , грошову компенсацію за одну другу частку ринкової вартості автомобіля марки SKODA, модель SUPERB, сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , в сумі 420585 (чотириста двадцять тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати за проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 3635 (три тисячі шістсот тридцять п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 12650 (дванадцять тисяч шістсот п`ятдесят) гривень 90 копійок.

Заходи забезпечення позову, які застосовані ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 18.08.2023 року, у виді накладення арешту на автомобіль «SKODA SUPERB», сірого кольору, 2016 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 продовжують діяти протягом 90 днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ємільчинський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.08.2024 року.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя: В. В. Заполовський