Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/768/24
Провадження №: 2/332/1191/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

ВСТАНОВИВ:

Позивач особі представника адвоката Біліченко Олега Олександровича звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що у період з 1996 року по 2018 рік він працював на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь». 31.12.2018 року звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії позивачу було встановлено професійний характер захворювання. За результатами огляду МСЕК 06.03.2023 року позивачу встановлено 60% втрати працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково. Отримання позивачем професійного захворювання і як наслідок групу інвалідності та втрату 60% працездатності призвело до фізичних та моральних страждань позивача. За таких підстав, позивач просить суд, стягнути на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом в розмірі 60000 гривень та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10000 гривень.

Ухвалою судді від 12.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні.

22.01.2024 року представник Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» через підсистему «Електронний суд» надіслав відзив на позовну заяву (а.с. 34-51), в якому зазначив, що ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», під час оформлення трудових відносин з позивачем, згідно ст. 29 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про охорону праці», позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Позивач погодився з даними умовами праці. Відповідно до розділу 3 п. 3.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»встановлено, що за порушення вимог законодавства України та чинних нормативно-правових актів з охорони праці притягувати винних працівників до дисциплінарної відповідальності. Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками №1, №2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» понад встановлений період. Зазначене посилання на колективний договір також закріпений в п.17 Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 10.02.2020 року. Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, в зв`язку з чим допускався відповідачем до роботи, від дорученої роботи позивач не відмовлявся, про те що при виконанні роботи створювалася виробнича ситуація небезпечна для його життя або здоров`я позивач адміністрацію відповідача не повідомляв. Однак, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно не повідомляв адміністрацію ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про необхідність переведення його на іншу менш шкідливу або менш

важку працю у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я. Відповідачем надавалися позивачу пільги і компенсації, а саме: відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 Закону України «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах із важкими та шкідливими умовами праці, безплатно забезпечуються лікувально профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, додаткову оплачувану відпустку 7-14 днів, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі й інші пільги та компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Отже, на думку представника відповідача, позивачем не наведено , які саме дії відповідача призвели до моральних страждань, та не обґрунтовано і не надано належних доказів на підтвердження оціненої позивачем у 60 000,00 гривень моральної шкоди, а також вважає завищеним розмір витрати на правничу допомогу. За таких підстав, просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

26.02.2024 року представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив (а.с.65-72) в якому зазначено про те, що заперечення відповідача - Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з приводу того, що позивач кожного року проходив медичний огляд та станом здоров`я і був визнаний придатним для роботи, жодним чином не впливає на висновки встановлені актом розслідування причин виникнення професійного захворювання, оскільки порушенням умов праці на підприємстві Відповідача однозначно є перевищення норм ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці позивача (що і вплинуло на виникнення професійного захворювання .Зазначає, що фізичне захворювання людини змінює її душевний стан та призводить до моральних страждань. Таким чином, уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності та наявності інвалідності, внаслідок виконання ним трудових обов`язків вважається що йому спричинена моральна шкода. Наголошує, що заявлена ціна позову - 60 000 грн. цілком співвідноситься із глибиною страждань позивача внаслідок отриманої моральної шкоди через втрату здоров`я, професійної працездатності, отримання внаслідок цього 3-ої групи інвалідності.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. Разом із цим, вважає, що заявлена позивачем до стягнення із відповідача сума витрат на правову допомогу є значно завищеною і не співмірною із складністю справи.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЗМК «Запоріжсталь») з 20.05.1996 року по 31.12.2018 рік. 31.12.2018 звільнився з підприємства на власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію на підставі ст. 38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10 зворот. 11 зворот.).

У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1232 (в редакції від 04.03.2016р.) Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662.

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного за результатами проведеного розслідування 10.02.2020 року , причиною виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) - пневмоконіоз першої стадії (s/s,1/1,od), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, группа В. ЛН- другого ступеня наявність на робочому місці агломератника агломераційного цеху ПАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів : - залізний агломерат 50.4 -220.5 мг/м3 при ГДК 4.0 мг/м3 (а.с.15-20).

Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 14.02.2023 року, протокол № 200, складеного Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», підтверджено раніше встановлене професійне захворювання - пневмоконіоз першої стадії (s/s,1/1,od), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, группа В. ЛН- другого ступеня ОСОБА_1 (а.с.13-14).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662 пневмоконіоз (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) J60-J64) входить до вказаного переліку робіт та виробництв, на яких можливе виникнення професійного захворювання внаслідок роботи в рудниках, шахтах, відкритих кар`єрах, на збагачувальних та добувних фабриках гірничорудної та вугільної промисловості; видобуток, обробка нерудних порід і матеріалів, азбесту та інших силікатів, щебеню тощо; виробництво азбестоцементу та інших азбестовмісних матеріалів (труби, шифер, панелі, дошки фрикційні, азбестотекстильні та інші вироби), виробництво фарфоро-фаянсових, скляних виробів, виробництво та застосування коксу, сажі, графітів; металургійні та ливарні виробництва, машинобудування; металообробка: зварювальні роботи; розмелювання сипких матеріалів; виробництво, обробка пластмас, сільськогосподарські та інші види робіт з виділенням пилу.

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка серії 12 ААГ № 159498 від 06.03.2023 року) ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності по профзахворюванню безстроково та протипоказано важку фізичну працю, стато - динамічні навантаження.

Відповідно до довідки серії 12 ААА № 125035 від 06.03.2023 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності 60 % внаслідок професійного захворювання безстроково (а.с.21-21 зворот.).

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 551 від 06.03.2023 року ОСОБА_1 потребує стаціонарного та амбулаторного лікування (а.с.22-23).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 06.03.2023 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково із втратою професійної працездатності 60%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється представником відповідача.

При цьому, причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнав професійного захворювання із встановленням третьої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 60% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд він позбавлена в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати її професійної працездатності, який складає 60 %, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням ІІІ групи інвалідності.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених нею моральних страждань є 60000 гривень.

Згідно п.164.1.14 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У відповідності до п.168.1.1 Податкового Кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в сумі 60 000 гривень, яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, що встановлена законом на 1 січня 2024 року і, відповідно до п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в частині суми, що перевищує 28400 гривень підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому сума 60000 грн. 00 коп. підлягає сплаті Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_2 з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

При пред`явленні позову позивач ОСОБА_1 не сплачував судовий збір, оскільки на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», він звільнений від його сплати, тому в порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини вимог від заявлених позовних вимог із такого розрахунку 60000 гривень -1 % від цієї суми = 600 гривень.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення із відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правову допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо , також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг)

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до розрахунку гонорару за надану правничу допомогу У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До позовної заяви долучено копію ордеру про надання правової допомоги, копію договору про надання правової допомоги від 06.02.2024 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Біліченко О.О., копію акту приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 24.02.2024 року у відповідності до якого позивачу адвокатом Біліченко О.О. надано юридичні послуги на загальну суму 10000 грн. з яких: вивчення первісних матеріалів та надання юридичної консультації з приводу предмета спору склало 2000 гривень, складання позову склало 3000 гривень, вивчення відзиву на позовну заяву склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив склало 2000 гривень, представництво інтересів позивача у суді склало 2000 гривень, та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 24.02.2024 року про сплату ОСОБА_1 адвокату Біліченко О.О. 10000 гривень за надані адвокатом послуги (а.с. 73-77).

Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зазначив, «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».

Підсумовуючи викладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, приймаючи до уваги обставини цієї справи, її категорію і складність, а також практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає доцільним зменшити суму витрат на правничу допомогу адвоката понесених позивачем у зв`язку із розглядом справи з 10000 грн. до 7000 грн., як складаються без врахування таких послуги як: вивчення первісних матеріалів та надання юридичної консультації з приводу предмета спору - 2000 гривень та вивчення відзиву на позовну заяву - 1000 гривень.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 259, 263- 265 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Біліченка Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 60000 грн. 00 коп. (шістдесят тисяч гривень нуль копійок), з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» , на користь держави судовий збір у розмірі 600 гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 7000 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко