Справа № 139/808/23
Провадження № 22-ц/801/1668/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Коломійцева В. І.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 рокуСправа № 139/808/23 м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Берегового О.Ю., Ковальчука О.В., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року, ухвалене суддею Коломійцевою В.І. смт Муровані Курилівці, повне рішення складено 29 травня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області про встановлення фактів та визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила:

- встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідною племінницею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- встановити факт належності ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту від ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , написаного та посвідченого 01 лютого 2001 року секретарем Степанківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області Івасищиною Н.І., зареєстрваоного в реєстрі за №10;

- визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельні ділянки з кадастровими номерами 030020033, площею 2,7664 га, та 030010184, площею 0,2317 га, які розташовані на території Степанківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , після смерті якої вона прийняла спадщину, подавши нотаріусу заяву. Після смерті своєї матері вона знайшла в її документах заповіт ОСОБА_3 на користь своєї племінниці ОСОБА_2 , яка є її матір`ю. Предметом спадкування є згадані вище дві земельних ділянки, отримані спадкодавцем в результаті паювання. З даного приводу вона звернулася до приватного нотаріуса, однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю доказів родинних відносин (тіткаплемінниця) між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .. По батькові спадкоємця зазначено « ОСОБА_4 », в той час, коли прізвище племінниці спадкодавиці (матері позивачки) « ОСОБА_5 ». Отже, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була рідною сестрою ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . У свою чергу, ОСОБА_7 була матір`ю ОСОБА_2 та бабою позивачки по справі, а відповідно ОСОБА_2 була рідною племінницею ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину, як особа, яка постійно проживала/була зареєстрована зі спадкодавцем.

Позивач є єдиним спадкоємцем, інших спадкоємців немає.

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року позов задоволено частково.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була племінницею ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено факт, що заповіт від імені ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений 01 лютого 2001 року, секретарем Степанківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області Івасишиною Н.І., зареєстрованого в реєстрі за №10 належить ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та постановити нове рішення в цій частині, яким визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на земельні ділянки.

У скарзі зазначає, що відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлений факт родинних відносин між фізичними особами, а також можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У даній справі необхідно встановити факт належності заповіту та факт родинних відносин. Особа має об`єктивні перешкоди в оформленні права на спадщину в позасудовому порядку, а відповідно перебирання дискреційних повноважень судом, в разі задоволення позову, в частині визнання права власності, не вбачається.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

У судове засідання, призначене на 27 серпня 2024 року, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

26 серпня 2024 року від представника ОСОБА_1 адвоката Янчука М.О. надійшло клопотання, в якому він просив відкласти судове засідання на іншу дату у зв`язку з тим, що з 05 серпня 2024 року по 02 вересня 2024 року він перебуває у відпустці.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, дослідивши зміст клопотання про відкладення розгляду справи дійшов висновку, що підстави для його задоволення відсутні, оскільки наведені в ньому обставини не підтверджені жодними доказами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність належним чином повідомлених учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Житомирі у віці 75 років померла ОСОБА_3 (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , на випадок своєї смерті, склала заповіт, яким належне їй право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії ВН №0383634, виданого на її ім`я КСП ім. Грушевського, с.Горай, заповіла своїй племінниці ОСОБА_2 (а.с.22).

24 грудня 2003 року, на підставі розпорядження Мурованокуриловецької районної державної адміністрації № 100 від 05 травня 2003 року, ОСОБА_3 було видано Державні акти на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 030020033, площею 2,7664 га, та земельну ділянку з кадастровим номером 030010184, площею 0,2317 га, які розташовані на території Степанківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Цільове призначення земельних ділянок ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.30,31).

Відтак, до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_3 входило, в тому числі, право власності на вказані земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_5 у муніципалітеті Фоліньо (провінція Перуджа) померла ОСОБА_2 (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Стражник Т.О. на підставі заяви ОСОБА_1 було заведено спадкову справу №92/2003 (а.с.93-132).

У зв`язку з прийняттям ОСОБА_1 спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_2 , приватним нотаріусом було видано свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно.

При цьому, на звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадкових прав після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , на земельні ділянки з кадастровими номерами 030020033 та 030010184, що розташовані на території Степанківської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, які належали померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , нотаріусом зазначено (шляхом надання17 липня 2023 року роз`яснення в письмовій формі), що нотаріальну дію з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне ОСОБА_2 не може бути вчинено у зв`язку з відсутністю підтвердження родинних стосунків ОСОБА_3 з померлою (а.с.22-23).

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_9 , виданого повторно 18 листопада 2008 року, її матір`ю записана ОСОБА_7 (а.с.23 на звороті).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 11 жовтня 2011 року доводиться, що ОСОБА_9 після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_10 » (а.с.24).

Поданими документами доводиться, що ОСОБА_11 була дочкою ОСОБА_7 .

З наявних у матеріалах справи виписок із погосподарських книг голови домогосподарства ОСОБА_12 за 1955-1956-1957 роки, 1958-1959 роки слідує, що ОСОБА_3 , 1930 року народження та ОСОБА_7 , 1932 року народження були рідними сестрами. ОСОБА_13 - голова сім`ї, а ОСОБА_14 дружина (а.с.25-27).

У заповіті від імені ОСОБА_3 по батькові спадкоємиці, яка є її племінницею написано як « ОСОБА_4 », що є відмінним від написання його у свідоцтвах про народження, де вказано по батькові ОСОБА_2 - « ОСОБА_5 ».

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у справі у їх сукупності, враховуючи, що позивач не має можливості у позасудовому порядку підтвердити факт родинних відносин та відповідно встановити факт належності заповіту, а встановлення даних фактів породжує юридичні наслідки, оскільки із встановленням родинних відносин законодавство пов`язує здійснення заявником особистих немайнових чи майнових прав, зважаючи на відсутність спору щодо встановлення вказаних фактів, вважав доведеним факт родинних відносин між ОСОБА_2 , як племінницею, та ОСОБА_3 , як тіткою, а відтак задовольнив заяву в частині встановлення факту родинних відносин та факту належності заповіту.

При цьому, оскільки факт родинних відносин між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та встановлення факту належності заповіту ОСОБА_2 є доведеним, суд вважав, що у позивача відсутні перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно в позасудовому (нотаріальному) порядку. Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємицею ОСОБА_2 , права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 лише в частині відмови суду першої інстанції в задоволенні позову про визнання права власності в порядку спадкування на земельні ділянки, відтак, рішення суду в частині встановлення юридичних фактів апеляційним судом в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.

Статтею 4 ЦПК України встановлено право кожної особи, в порядку установленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Предметом спору у справі, що переглядається, є фактично за позивачем визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом.

Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Статтею 49 Закону України «Про нотаріат» визначено випадки, за яких нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії.

На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Схожий за змістом правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 травня 2022 року у справі №450/3258/17, від 28 квітня 2022 року у справі №352/494/16-ц, від 05 червня 2024 року у справі №759/9359/22.

У даному випадку, за згаданих обставин, апеляційний суд зважає на ту обставину, що нотаріус надав ОСОБА_1 «роз`яснення», а не «постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії», і вважає, що в разі встановлених судом фактів, ОСОБА_1 може продовжити процедуру отримання свідоцтва про право на спадщину шляхом повторного звернення до нотаріуса з наданням судових рішень, якими встановлені факти, про які згадується в роз`ясненні нотаріуса.

Лише після винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування на ці земельні ділянки, ОСОБА_1 набуває право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельні ділянки.

Зважаючи на те, що підставою для невидачі нотаріусом Любарець Н.В. свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки була недоведеність родинних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а не будь-які інші підстави, які необхідно встановлювати в судовому порядку та які перешкоджають отримати «право», та враховуючи те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні вказаної позовної вимоги у зв`язку з її передчасністю.

Висновок суду першої інстанції за результатами розгляду позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельні ділянки жодним чином не спростований.

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до правового обґрунтування та аналізу правових підстав для встановлення юридичних фактів (факту родинних відносин та факту належності правовстановлюючого документу), однак, рішення суду за результатами розгляду судом першої інстанції цих вимог позивачем не оскаржується і вона погоджується з його висновками в цій частині.

Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для його скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 28 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.Ю. Береговий

О.В. Ковальчук