провадження №: 2/752/2516/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2024 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є наймачем квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира відноситься до державного житлового фонду. Згідно довідки з місця проживання про склад сім?ї та прописку в квартирі АДРЕСА_1 , крім позивача, як наймача квартири, в квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук) з 12.08.2015. Однак, відповідач хоч і зареєстрований в даній квартирі, однак у ній ніколи не проживав.

Враховуючи викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.11.2023 відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Разом з тим, у відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач скористався своїм правом та направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

У квітні 2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві.

Позивач у квітні 2024 подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач не несе відповідних витрат на утримання квартири. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймачем квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Розпорядженням Старокиївської районної ради народних депутатів м. Києва № 76 від 11.10.1994.

Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва № 130 від 11.04.1988 особовий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 був переведений на ім`я ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_4 (свідоцтво про реєстрації шлюбу серії НОМЕР_1 , видане повторно Переяслав-Хмельницьким райвідділом реєстрації актів громадянського стану Київської області 20.08.1996) у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_5 .

З викладеного слідує, що позивачка 11.04.1968 року, після смерті своєї матері набула, на умовах договору найму, право користуватись квартирою у державному житловому фонді разом зі своїм сином - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком відповідача ОСОБА_2 .

27.02.2013 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та матір`ю відповідача, ОСОБА_9 в Печерському районному управлінні юстиції у м. Києві відділі реєстрації актів цивільного стану було зареєстровано шлюб та факт встановлення батьківства через РАЦС ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за бажанням батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 12.08.2015 року був зареєстрований за місцем проживання батька за адресою: квартира АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 29.09.2023 зареєстровано 2 особи, дата народження ІНФОРМАЦІЯ_3 та 15.11.2004.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім?ї та прописку в квартирі АДРЕСА_1 , крім позивача, як наймача квартири, в квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (онук) з 12.08.2015.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не несе відповідних витрат на утримання квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Відповідно до Акту від 09.11.2023, складеного ОСОБА_7 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 засвідчено те, що ОСОБА_2 , 2004 року народження фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з дня народження по теперішній час.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підстав рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Таку ж правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові 6-467цс15 від 01.07.2015.

За таких обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач більше року без поважних причин не проживає за адресою: АДРЕСА_4 , в якій він зареєстрований, при цьому витрат на утримання вказаної квартири не несе, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування вказаним житловим приміщенням, а тому вважає за необхідне визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом встановлено, що при поданні даної позовної заяви позивач була звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 )- таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур