ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» серпня 2024 року

м. Харків

справа № 632/1945/23

провадження № 22ц/818/2626/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2024 року в складі судді Кочнєва О.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 26 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4522332 про надання споживчого кредиту. Сума кредиту становить 10 100,00 грн, стандартна процентна ставка -1,90% в день, строк кредиту - 28 днів, дата повернення кредиту - 23 серпня 2021 року.

Зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав йому кредит шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Проте, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, у зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.

03 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги, зокрема за вказаним кредитним договором.

Вказав, що станом на дату звернення до суду заборгованість відповідачем не сплачена в складає 32 744,20 грн, з яких тіло кредиту - 10 100,00 грн, 22 644,20 грн - нараховані проценти.

Зазначив, що інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року включно становить 10 379,91 грн, а 3% річних за період з 22 листопада 2021 раку по 08 листопада 2023 року - 1 926,97 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суму заборгованості в розмірі 32 744,20 грн, інфляційні втрати - 10 379,91 грн, три відсотка річних - 1 926,97 грн, судовий збір - 2 147,20 грн та витрати на правову допомогу - 10 000,00 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а саме стягнути суму заборгованості в розмірі 32 744,20 грн, яка складається з тіла кредиту - 10 100,00 грн, правомірно нарахованих процентів - 22 644,20 грн, а також інфляційні втрати - 457,34 грн, три відсотки річних - 76,76 грн, сплачений судовий збір - 2 147,20 грн та витрати на правову допомогу - 10 000,00 грн; судові витрати покласти на відповідача та стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2 576,64 грн та витрати на правничу (правову) допомогу в апеляційній інстанції у сумі 8 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не звернув увагу на те, що після укладання кредитного договору, первісний кредитор свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав йому кредит в сумі 10 100,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, яку вказано ним особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору. Виконання кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» обов`язку щодо надання позичальнику грошових коштів у розмірі 10 100,00 грн підтверджується довідкою платіжного провайдера Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Контрактовий дім», згідно якої 26 липня 2021 року о 14:06 на банківську карту № НОМЕР_1 , вказану позичальником в заяві на отримання кредиту, було успішно проведено транзакцію № 971018712 про перерахунок коштів в сумі 10 100,00 грн. Згідно пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта (Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна») до фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Отже, немає жодних сумнівів, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу №03-05/2022 від 23 травня 2022 року перейшло право грошової вимоги довідповідача за кредитним договором у розмірі 32 744,20 грн, з яких 10 100,00 грн - тіло кредиту, 22 644,20 грн - сума нарахованих процентів. Зазначена сума, визначена у розрахунку заборгованості, який є беззаперечно належним та допустимим доказом, складається лише із заборгованості за тілом кредиту та процентів, нарахованих ще первісним кредитором у період з 26 липня 2021 року по 21 листопада 2021 року дії договору про надання споживчого кредиту № 4522332 від 26 липня 2021 року). За період з грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року розмір інфляційних втрат становить 457,34 грн, а розмір 3% річних за період з 22 листопада 2021 року по 23 лютого 2022 року -76,76 грн.

Разом з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» подав клопотання про витребування доказів, яке мотивовано тим, що до суду першої інстанції було надано докази, що підтверджують факт перерахування грошових коштів у сумі 10 100,00 грн на платіжну картку НОМЕР_1 , номер якої зазначив відповідач під час укладання договору №4522332 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2021 року. Відповідачем до суду першої інстанції не надано будь-яких інших доказів, які б спростовували обставини та висновки, встановлені та наведені вище, а також не спростовано факт отримання грошових коштів. Проте, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що наявні докази не містять даних щодо власника банківської картки, на яку були перераховані кошти, повного номера картки, які б давали можливість встановити факт перерахування грошових коштів в сумі 10 100,00 грн на картковий рахунок саме ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що витребування судом документів, що підтверджують факт зарахування грошових коштів на банківську картку відповідача, покликано усунути сумніви у достовірності поданих сторонами доказів та сприяти швидкому та об`єктивному з`ясуванню обставин, що мають значення для справи, а також, що витребовувані документи стосуються предмету доказування в даній справі і іншим способом, ніж в порядку статті 84 ЦПК України, їх отримати товариством немає можливості, з метою повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи, позивач вважає, що слід витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту зарахування 26 липня 2021 року грошових коштів на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , банком-емітентом якої є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» у сумі 10 100,00 грн.

Просив витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 , банком-емітентом якої є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також підтвердження факту зарахування 26 липня 2021 року грошових коштів на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , банком-емітентом якої є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», у сумі 10 100,00 грн від Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Контрактовий дім»; попередити відповідальних за виконання ухвали осіб про наслідки неподання таких документів або неподання відомостей про неможливість їх подання із зазначенням поважних причин, що унеможливлюють виконання ухвали суду відповідно до статті 148 ЦПК України. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» про витребування доказів необхідно залишити без задоволення на підставі частин 2, 3 статті 367 ЦПК України.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що відповідачу надані кредитні кошти у розмірі 10 100,00 грн, а тому відсутні підстави і для нарахування відсотків за кредитним договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено електронний договір № 4522332 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит в гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту - 10 100,00 грн, строк кредиту - 28 днів.

За пунктом 1.5 цього договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день, знижена процентна ставка - 1,425% в день.

Пунктом 1.7 передбачено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 25900,42% річних; за зниженою ставкою 7858,63% річних.

За пунктом 1.8 договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 15 473,20 грн; за зниженою ставкою 14 129,90 грн.

Як зазначено в пункті 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ОСОБА_1 М223647, він містить його податковий номер, адресу, електронну адресу та номер мобільного телефону (а.с.8-12).

Як вбачається з таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4522332 від 26 липня 2021 року, дата видачі кредиту/дата платежу 26 липня 2021 року - 23 серпня 2021 року; проценти за користування кредитом - 4 029,90 грн; загальна вартість кредиту - 14 129,90 грн. Якщо споживачем не будуть виконані умови договору для отримання зниженої процентної ставки, розміри платежів, що зазначені в графіку платежів будуть перераховані за стандартною процентною ставкою, у зв`язку з чим будуть мати наступні значення: сума платежу за розрахунковий період складе 15 473,20 грн, проценти за користування кредиту - 5 373,20 грн, реальна річна процентна ставка - 25900,42% річних, загальна вартість кредиту - 15 473,20 грн (а.с.13).

Матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, який підписаний тим самим шляхом, що й договір (а.с.22 зворот-24).

З повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 1968 від 15 травня 2022 року вбачається успішність операції за договором з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» № 087/20-П від 08 липня 2020 року, зокрема, щодо транзакції 971018712, сума - 10 100,00 грн, дата прийняття - 26 липня 2021 року 14:06, номер замовлення - 21014806, номер картки - НОМЕР_1 (а.с.52).

Також матеріали справи містять договір № 087/20-П про надання послуг з переказу платежів від 08 липня 2020 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (а.с.53 зворот - 56).

03 травня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022, відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників. який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.

За пунктом 1.2 цього договору перехід від клієнта до фактору прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого фактор має кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактору прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Із пунктів 3.3, 3.4 цього договору вбачається, що ціна продажу за договором становить 690 604,25 грн. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу протягом 3 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів.

Як вбачається з витягу з реєстру боржників від 03 травня 2022 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відступлено право вимоги за кредитним договором № 4522332, укладеного з ОСОБА_1 , сума заборгованості за основною сумою боргу становить 10 100,00 грн, сума заборгованості за відсотками - 22 644,20 грн, сума заборгованості разом - 32 744,20 грн (а.с.7 зворот).

За розрахунком заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» станом на 02 травня 2022 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 32 744,20 грн, з яких тіло кредиту - 10 100,00 грн, нараховані проценти - 22 644,20 грн, інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по червень 2023 року включно - 10 379,91 грн, 3% річних за період з 22 листопада 2021 раку по 08 листопада 2023 року - 1 926,97 грн.

Разом з апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» надав до суду апеляційної інстанції платіжні інструкції про переведення грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за договором факторингу № 03-05/2022 від 03 травня 2022 року, а саме від 30 травня 2022 року - на суму 196 237,59 грн та на суму 200 000,00 грн, від 05 травня 2022 року - на суму 290 604,25 грн, на суму 200 000,00 грн та на суму 200 000,00 грн (а.с.124-126).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепту) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.

За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З договору № 4522332 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2021 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК Україниміж сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця, та ОСОБА_1 підписав його одноразовим ідентифікатором М223647, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариства такий договір не був би укладений.

Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» такі правочини вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договору, укладеного у письмовій формі.

Після підписання відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «М223647» договору № 4522332 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2021 року, товариство мало на виконання вимог пунктів 2.1, 2.2 договору перерахувати позичальнику грошову суму коштів, вказану у пункті 1.3договору.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За змістом зазначеної норми підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 серпня 2023 року у справі № 206/3009/15 (провадження № 61-5576св23) та ін.

Колегія суддів вважає, що повідомлення Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Контрактовий Дім» від 16 травня 2022 року, згідно якого 26 липня 2021 року була проведена успішна транзакція на суму 10 100,00 грн на картку НОМЕР_1 , не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу.

Також, позивачем не надано до суду першої інстанції банківської виписки з рахунку позичальника, що підтверджує рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Виходячи з наведеного, колегія суддів зазначає, що жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позовній заяві, а саме, що відповідач отримав кредит в розмірі 10 100,00 грн за договором № 4522332 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2021 року та наявність заборгованості за наданим кредитом, матеріали справи не містять.

З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, що підтверджують виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» умов кредитного договору щодо здійснення безготівкового перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника, вказаний позичальником.

Також, матеріали справи не містять даних, що підтверджують належність електронного платіжного засобу, зокрема номер платіжної картки НОМЕР_1 , саме ОСОБА_1 .

Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки інформація щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача у договорі № НОМЕР_3 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2021 року відсутня. Інших належних та допустимих доказів щодо цього матеріали справи не містять та товариством їх не надано.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності належних та допустимих доказів про те, що позивачем надано кредит відповідачу у розмірі 10 100,00 грн шляхом перераховування коштів на банківську картку.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» не перейшло право вимоги за договором № 4522332 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2021 року, виходячи з наступного.

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14 та 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16 зробив висновок, що відсутність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі, з огляду на положення пункту 2 договору відступлення права вимоги.

На необхідність перевірки доводів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги також посилався Верховний Суд у постановах від 29 вересня 2021 року у справі № 2-879/11, (провадження № 61-10005св21), від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц (провадження № 61-11546св21) з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором.

Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 143/1269/17 (провадження № 61-5383св22), від 06 вересня 2023 року у справі № 466/3066/13-ц (провадження № 61-785св23), від 26 січня 2022 року у справі № 637/590/16-ц (провадження № 61-15865св21).

Як вбачається зі змісту договору факторингу № 03-05/2022 від 03 травня 2022 року ціна продажу - це сума грошових коштів, що сплачується фактором клієнту після підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників на умовах даного договору, розмір якої встановлюється пунктом 3.3 цього договору.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 цього договору ціна продажу за договором становить 690 604,25 грн. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу протягом 3 робочих днів з моменту передачі по акту прийому-передачі реєстру боржників шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів.

Проте, до суду першої інстанції позивачем не надано належних та достатніх доказів обставин здійснення повної оплати за договором факторингу на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» своїх зобов`язань за договором факторингу № 03-05/2022 від 03 травня 2022 року та відповідно переходу до нього права вимоги, зокрема до ОСОБА_1 .

Виходячи з наведеного суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про те, що позивач не надав доказів переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі за договором № 4522332 про надання споживчого кредиту від 26 липня 2021 року, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо наданихТовариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до суду апеляційної інстанції платіжних інструкцій про переведення грошових коштів Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» за договором факторингу № 03-05/2022 від 03 травня 2022 року, а саме від 30 травня 2022 року - на суму 196 237,59 грн та на суму 200 000,00 грн, від 05 травня 2022 року - на суму 290 604,25 грн, на суму 200 000,00 грн та на суму 200 000,00 грн, то такі докази апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (статті 367 ЦПК України). Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» таких доказів суду апеляційної інстанції надано не було.

Виходячи з того, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними вимогами від стягнення основної заборгованості за кредитним договором, тому такі вимоги також задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 29 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н. П. Пилипчук

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 26 серпня 2024 року.