Справа № 301/1250/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" серпня 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Даруда І.А., при секретарі Кинів Д.Л., за участі представника позивача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП,

ВСТАНОВИВ:

08.04. 2024 ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди завданої в результаті ДТП.

В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 01 лютого 2023 року о 09 годині 15 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 (надалі відповідач) керуючи транспортним засобом марки «Тойота Прадо», державний номерний знак « НОМЕР_1 », в АДРЕСА_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 (надалі позивач) та який належить йому на праві власності згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби було механічно пошкоджено з матеріальними збитками.

По даному факту, на правопорушника ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ N?045043 від 01.02.2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП за порушення вимог п.п. 12.1, ПДР України.

Постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.02.2023 у справі №301/468/23 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.)

Постанова набрала законної сили 04.03.2023.

На момент скоєння ДТП 01.02.2023 року, страховий поліс на транспортний засіб марки «Тойота Прадо» був відсутній.

Згідно із звітом №07/03/2024 від 04.03.2024 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак « НОМЕР_2 » встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак

« НОМЕР_2 », ідентифікаційний номер кузова (VIN)- НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 46220, гривні, 37 коп.

Таким чином, адміністративним правопорушенням позивачу завдано матеріальну шкоду загальним розміром 46220 гривні, 37 коп.

Відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився причини неявки суду не відомі, повідомлявся належним чином шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити повністю;

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, повідомлявся належним чином шляхом надсилання судових повісток про виклик до суду, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

01 лютого 2023 року о 09 годині 15 хвилин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 (надалі відповідач) керуючи транспортним засобом марки «Тойота Прадо», державний номерний знак « НОМЕР_1 », в с. Малий Раковець по вул. Перемоги, біля будинку №39, Хустького району, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного інтервалу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Caddy» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 (надалі позивач) та який належить йому на праві власності згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. ОСОБА_3 порушив вимоги п. 12.1. Правил дорожнього руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби було механічно пошкоджено з матеріальними збитками.

Як вбачається з наданих до позовної заяви доказів, по даному факту, на правопорушника ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №045043 від 01.02.2023 року про притягнення останнього до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП за порушення вимог п.п. 12.1 ПДР України. В результаті чого, постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 21.02.2023 у справі №301/468/23 ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (850 грн.) Постанова набрала законної сили 04.03.2023 року.(а.с. 12)

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова в справі про адміністративне правопорушення від 21.02.2023 у справі №301/468/23, якою встановлено час, місце вчинення ДТП та особу, яка його вчинила, при вирішенні справи за даним позовом для суду є обов`язковою.

Суд також враховує, що на момент скоєння ДТП 01.02.2023 року, страховий поліс на транспортний засіб марки «Тойота Прадо» був відсутній.

Згідно із звітом №07/03/2024 від 04.03.2024 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак « НОМЕР_2 » встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак « НОМЕР_2 », ідентифікаційний номер кузова (VIN)- НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 46220, гривні, 37 коп.

Таким чином, адміністративним правопорушенням позивачу завдано матеріальну шкоду загальним розміром 46220 гривні, 37 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Системний аналіз ст.ст. 22, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону № 1961 - IV дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач ОСОБА_2 подав до суду разом із позовною заявою звіт №07/03/2024 від 04.03.2024 про визначення вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак « НОМЕР_2 » встановлено, що матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Caddy», державний номерний знак « НОМЕР_2 », ідентифікаційний номер кузова (VIN)- НОМЕР_3 в результаті його пошкодження при ДТП складає 46220, гривні, 37 коп.

За приписами ч. 2 ст. 1116 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Аналіз наведеної норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

Факт завдання шкоди відповідачем ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 підтверджується преюдиційним доказом - постановою Іршавського районного суду Закарпатської області від 21 лютого 2023 року, яке не була скасована й набрала законної сили 04 березня 2023 року (а.с. 12).

Розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини відповідача ОСОБА_3 , підтверджується дослідженими судом матеріалами справи.

Жодних доводів відповідача стосовно того що, виконаний звіт у справі, в якому встановлена вартість пошкодженого майна є безпідставним чи будь яких інших доказів про наявність підстав для не відшкодування завданої шкоди не було надано.

Під час розгляду справи відповідачем не було заявлено клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи, а також не надано суду будь-яких доказів на спростування відповідних сум, зазначених у звіті №07/03/2024 від 04.03.2024, який суд вважає належним та допустимим доказом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту першого статті 6 статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (пункт 36 рішення Європейського суду з прав людини від 21 лютого 1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (статті 13 Конвенції).

У пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною першою статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи позивач поніс судові витрати у даній справі, сплативши 3248,00 грн.(три тисячі двісті сорок вісім гривень 00 копійок) за звіт №07/03/2024 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля (а.с. 14,15). Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1212,00 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.22, 1166, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст.4, 13, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

РІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 в якості відшкодування матеріальних збитків завданих в результаті ДТП, кошти в сумі 46222 гривні, 37 коп. (сорок шість тисяч двісті двадцять дві гривні тридцять сім копійок)

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 кошти за виготовлення звіту № 07/03/2024 від 04.03.2024 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику автомобіля, «Volkswagen Caddy» ОСОБА_2 у розмірі 3248,00 грн.(три тисячі двісті сорок вісім гривень 00 копійок)

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 суму сплаченого при поданні позовної заяви судового збору в розмірі 1212,00 грн(одна тисяча двісті дванадцять гривень, 00 копійок)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляція на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.08.2024.

Суддя: І.А. Даруда