Номер провадження 2/754/1773/24
Справа №644/9099/23
22 серпня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Таран Н.Г.
секретаря судового засідання Довгань Г.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Горша Анжела Олександрівна, приватний нотаріус Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання іпотечного договору недійсним
22.11.2023 позивач ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Горша Анжела Олександрівна, приватний нотаріус Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання іпотечного договору недійсним.
Відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду від 27.11.2023 матеріали справи за підсудністю передані Деснянському районному суду м. Києва.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2024 відкрито провадження, розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
На обгрунтування позову зазначив, що згідно до свідоцтва права власності від 27.08.1998, видане Відділом приватного державного житлофонду Ватутінської районної Ради м. Києва, ОСОБА_1 (далі - позивач) належала частка права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Співвласниками даної квартири, разом з позивачем, виступали в рівних частинах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Згідно договору іпотеки квартири, серія та номер: 2788, посвідчений 16.11.2010 приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. (далі - договір іпотеки квартири) дану квартиру було передано в іпотеку ОСОБА_2 (далі - відповідач), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 30.09.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області, Горша А.О . Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було внесено відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3166267 від 30.09.2016 та зазначено власником квартири ОСОБА_2 відповідно до інформаційної довідки від 24.02.2017 № 81211841 підстава виникнення права власності вказано договір іпотеки квартири, а підставою внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31662679 від 30.09.2016. Позивач вважає, що укладання вказаного договору іпотеки квартири неправомірний та має бути визнаний судом недійсним, оскільки: на день укладання договору іпотеки квартири - 16.11.2010, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрований, проживав та мав частки права власності на вказану квартиру неповнолітній ОСОБА_1 , якому на той час було 17 років. Тобто, всупереч чинному законодавству, при укладанні договору іпотеки на квартиру жодна із сторін не зверталась до органу опіки та піклування для отримання дозволу на укладання оскаржуваного договору. В свою чергу, нотаріус не виконав вимоги чинного законодавства України, посвідчуючи спірний договір, що призвело до порушення прав позивача, який в силу свого віку та відсутності юридичної освіти, не володів достатнім обсягом знань для перевірки дотримання усіх вимог законодавства при укладанні договору. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачими), не можуть суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи не працездатних дітей. Частиною 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу, є підставою для недійсності правочину. Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторони правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушуються вчиненням правочину. Даного висновку дійшов Верховний суд України в своїй постанові від 22.06.2016 № 6-107, зазначивши, що «Вчинений батьками (усиновлювачами) правочину стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким майном за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування можливо визнаний судом недійсним (ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України), за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини: звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані інтереси дитини, зменшує або обмежує її права та інтереси щодо жилого приміщення, як гарантії збереження права дитини на житло. Вважає, що укладання оскаржуваного договору іпотеки на квартиру, який укладений всупереч законодавству без звернення до органу опіки та піклування, без отримання дозволу на укладання договору, призвело до зменшення та обмеження ОСОБА_1 , який на той час був неповнолітнім, оскільки правочин порушує гарантії збереження права дитини на житло. Враховуючи викладене просив суд визнати недійсним договір іпотеки, серії та номер: 2788, посвідчений 16.11.2010 приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М., за яким квартира за адресою: АДРЕСА_1 була передана в іпотеку ОСОБА_2 .
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.
Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.
За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою представника позивача, наданою ним у письмовій заяві про розгляд справи без його участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого про судове засідання відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина друга статті 247 ЦПК України).
Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно до свідоцтва права власності від 27.08.1998, видане Відділом приватного державного житлофонду Ватутінської районної Ради м. Києва, ОСОБА_1 (далі - позивач) належала частка права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Співвласниками даної квартири, разом з позивачем, виступали в рівних частинах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Згідно договору іпотеки квартири, серія та номер: 2788, посвідчений 16.11.2010 приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. (далі - договір іпотеки квартири) дану квартиру було передано в іпотеку ОСОБА_2 (далі - відповідач), яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . 30.09.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області, Горша А.О . Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, було внесено відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3166267 від 30.09.2016 та зазначено власником квартири ОСОБА_2 відповідно до інформаційної довідки від 24.02.2017 № 81211841 підстава виникнення права власності вказано договір іпотеки квартири, а підставою внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31662679 від 30.09.2016.
Позивач вважає, що укладання вказаного договору іпотеки квартири неправомірний та має бути визнаний судом недійсним, оскільки: на день укладання договору іпотеки квартири - 16.11.2010, в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрований, проживав та мав частки права власності на вказану квартиру неповнолітній ОСОБА_1 , якому на той час було 17 років. Тобто, всупереч чинному законодавству, при укладанні договору іпотеки на квартиру жодна із сторін не зверталась до органу опіки та піклування для отримання дозволу на укладання оскаржуваного договору. В свою чергу, нотаріус не виконав вимоги чинного законодавства України, посвідчуючи спірний договір, що призвело до порушення прав позивача, який в силу свого віку та відсутності юридичної освіти, не володів достатнім обсягом знань для перевірки дотримання усіх вимог законодавства при укладанні договору. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачими), не можуть суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи не працездатних дітей. Частиною 1 ст. 215 ЦК України, передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу, є підставою для недійсності правочину. Відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторони правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушуються вчиненням правочину.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частини перша та друга статті 203 ЦК України).
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, урегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Обтяження у зв`язку з реєстрацію прав перенесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, діяльність якого припинена. До реорганізації системи реєстрації прав, накладання та зняття заборони відчуження проводив нотаріус відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року за № 31/5.
Статтею 74 Закону України «Про нотаріат» передбачено зняття заборони і у вказаній статті зазначено, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.
Згідно п.п. 5.1 пункту 5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотеко держателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.
Відомості про припинення іпртеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавстком порядку (ч. 2 ст. 593 ЦПК України, ч. 3 ст. 17 ЗУ "Про іпотеку").
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд зазначає, що відповідно до статті 215 ЦК України, заінтересована особа має право заявляти про недійсність договору, проте це не звільняє таку особу від обов`язку доведення у кожному конкретному випадку своєї заінтересованості в оспорюванні відповідного договору та порушення її прав з боку відповідача.
Верховний Суд у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 756/668/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 926/1172/18, від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18 зазначав, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту судом цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання або оспорення. Згідно зі статтями 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути пред`явлена однією зі сторін правочину або заінтересованою стороною, права яких були порушені укладенням спірного правочину. Позивач, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, зобов`язаний довести в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує його права та законні інтереси. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
На переконання суду, у цій справі позивач не довів, яким чином відповідачем порушуються права позивача, і які саме.
Більше того, посилаючись на те, що позивач при укладені оспорюваного договору був неповнолітнім - надає докази, які спростовують дані твердження, зокрема із долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що позивачу виповнилось 18 років ІНФОРМАЦІЯ_1, а договір іпотеки квартири укладено 16.11.2010 року.
Таким чином, позивачем не надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження своїх позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 223, 247, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Горша Анжела Олександрівна, приватний нотаріус Анохіна Вікторія Михайлівна, про визнання іпотечного договору недійсним - залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою у відповідності до вимог ст.. 285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ),

треті особи:

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Горша Анжела Олександрівна (місце знаходження: 61018, м. Харків, вул.. Деревянка, 1, літ А-5),

Приватний нотаріус Анохіна Вікторія Михайлівна (місце знаходження: АДРЕСА_5

Повний текст рішення складено 02.09.2024 року.

Суддя: Н.Г.Таран