Справа № 161/7282/24 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/854/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» про визнання незаконним наказу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою відповідача Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2024 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що він працює у Комунальному підприємстві «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» (далі КП «Луцька МКСП») на посаді лікаря-стоматолога-ортопеда.

Наказом відповідача від 26 березня 2024 року № 11 йому було оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме здійснення прогулу, оскільки він прибув на роботу о 15 год. 00 хв., в той час як робочий час починається з 14 год. 15 хв.

Вважає зазначений наказ протиправним, оскільки на роботу він запізнився з поважної причини, а саме потрапив у дорожньо-транспортну пригоду (далі ДТП), з приводу чого надав свої пояснення роботодавцю, які той проігнорував.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_3 зменшивши позовні вимоги, просив суд визнати незаконним наказ КП «Луцька МКСП» від 26 березня 2024 року № 11 «Про застосування стягнення за порушення трудової дисципліни», стягнути з відповідача на свою користь 15 000 грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені по справі судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ КП «Луцька МКСП» від 26 березня 2024 року № 11 «Про застосування стягнення за порушення трудової дисципліни».

Стягнуто з КП «Луцька МКСП» на користь ОСОБА_3 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2024 року з КП «Луцька МКСП» на користь ОСОБА_3 стягнуто 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції та додатковим рішенням суду, відповідач КП «Луцька МКСП» подало апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду в частині мотивів визнання незаконним наказу КП «Луцька МКСП» від 26 березня 2024 року № 11 «Про застосування стягнення за порушення трудової дисципліни» змінити, виключивши з нього речення перелічені у прохальній частині апеляційної скарги, а в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ОСОБА_3 у цій частині вимог відмовити, а також скасувати додаткове рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувані рішення правильними по суті та справедливими, просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та додаткове рішення суду - без змін.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди із залишенням в решті рішення суду та додаткового рішення суду без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 працює у відповідача КП «Луцька МКСП» на посаді лікаря-стоматолога-ортопеда.

Наказом відповідача від 26 березня 2024 року № 11 «Про застосування стягнення за порушення трудової дисципліни» позивачу оголошено догану за порушення трудової дисципліни, а саме за прогул (а.с.10, 11).

Зі змісту оскаржуваного наказу слідує, що 12 березня 2024 року лікар-стоматолог-ортопед ОСОБА_3 прибув на робоче місце о 15 год. 00 хв., в той час як його робочий час починається з 14 год. 15 хв. При цьому в наказі зазначено, що у пояснювальній записці від 18 березня 2024 року позивач повідомив про те, що запізнився на роботу у зв`язку з ДТП, але будь-яких обґрунтувань відхилення цих пояснень, спірний наказ не містить.

Згідно з електронним європротоколом від 12 березня 2024 року, який сформований о 14 год. 31 хв., 12 березня 2024 року о 13 год. 30 хв. у м. Луцьку Волинської області за участю автомобіля позивача ОСОБА_3 сталася ДТП (а.с.13). Факт ДТП також підтверджується фототаблицями, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.14).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції наказом від 22 квітня 2024 року № 16 відповідач скасував наказ № 11 від 26 березня 2024 року. Підставою для цього стала додаткова перевірка обставин ДТП, зокрема отримання копії європротоколу, а також «спілкування з іншим учасником ДТП, який підтвердив свою вину у створенні аварійної дорожньої ситуації» (а.с.43, 44).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України прогулом вважається відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Водночас як встановлено судом першої інстанції, позивач був відсутній на роботі лише 45 хвилин, а не 3 години протягом робочого дня, що не давало відповідачу передбачених законом підстав застосовувати до позивача дисциплінарне стягнення у виді догани. Крім того, матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що позивач був відсутній на роботі з поважних причин, а саме у зв`язку з ДТП, учасником якої він був.

Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в оспорюваному наказі дії позивача були безпідставно кваліфіковані як прогул, а сам він мав поважні причини для запізнення на роботу, про які у встановленому порядку повідомив письмово роботодавця, у зв`язку з чим цілком обґрунтовано визнав незаконним наказ КП «Луцька МКСП» від 26 березня 2024 року № 11 «Про застосування стягнення за порушення трудової дисципліни».

При цьому колегія суддів зауважує, що скасування відповідачем своїм наказом від 22 квітня 2024 року за № 16 оспорюваного наказу після відкриття провадження у цій справі не свідчить про відсутність спору між сторонами, оскільки скасовуючи його відповідач виходив з того, що докази щодо запізнення позивача 12 березня 2024 року на роботу з поважних причин КП «Луцька МКСП» отримало лише 19 квітня 2024 року та що подія ДТП з його участю, яка мала місце 12 березня 2024 року, не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_3 під час керування транспортним засобом. Тоді як в межах розгляду цієї справи встановлено порушення відповідачем положень трудового законодавства щодо накладення на позивача заходу стягнення за порушення трудової дисципліни, якого він не допустив.

Оскаржуване рішення суду в цій частині відповідач просить змінити в частині визнання мотивів визнання недійсним наказу № 11 від 26 березня 2024 року.

Враховуючи наведене, мотиви з яких суд виходив визнаючи оспорюваний наказ незаконним ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах трудового законодавства, які судом застосовані правильно, а тому рішення суду у цій частині підлягає залишенню без змін.

Разом з тим відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Згідно з п. 9 ч 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 згаданої постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У п. 13 цієї постанови також роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач довів завдання відповідачем йому моральної шкоди, оскільки безпідставне накладення на нього дисциплінарного стягнення, ігнорування відповідачем його письмових пояснень, завдало йому моральних страждань, пригнічувало його, а також завдало шкоди його репутації перед колегами та трудовим колективом.

Разом з тим колегія суддів вважає, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди в 5 000 грн є завищеним, та з урахуванням встановлених обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань позивача, яких він зазначав внаслідок незаконного накладення на нього дисциплінарного стягнення, враховуючи також, що наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення скасовано відповідачем з власної ініціативи, тому із застосуванням засад розумності, виваженості доходить висновку, що розмір відшкодування такої шкоди необхідно зменшити до 500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищенаведене, рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, необхідно в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити з наведених вище підстав.

Крім того, оскільки позов ОСОБА_3 задоволено частково, а також урахувавши, що реально понесені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн відповідають обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, є співмірними з предметом позову та складністю справи, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув оскаржуваним додатковим рішенням з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2024 року у цій справі в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з Комунального підприємства «Луцька міська клінічна стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) гривень.

В решті рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2024 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: