КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №619/144/22 Головуючий у І інстанції - Новак Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації, -

установив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Департамент з питань виконання кримінальних покарань, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України про захист честі, гідності та ділової репутації.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 05 квітня 2018 року вона працювала на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту.

Наказом від 13 липня 2020 року №2220/к Міністерства юстиції України її було звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених осіб узятих під варту з 14 липня 2020 року відповідно п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ «Про державну службу» з припиненням державної служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду (справа №520/10516/2020 від 07 квітня 2021 року) визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції від 13 липня 2020 року №2220/к про її звільнення з зазначеної посади та поновлено на дану посаду або рівнозначну.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду Харківської області 11 серпня 2021 року рішення Харківського окружного адміністративного суду скасовано в частині поновлення її на посаді заступника начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту або на іншій рівнозначній посаді, стягнення з Міністерства юстиції України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення та допущення судового рішення у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.

Прийнято в цій частині постанову, якою її поновлено на посаді заступника начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту, стягнуто з Міністерства юстиції України на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, а саме за період з 13 липня 2020 року по 11 серпня 2021 року у розмірі 146225,71 грн.

Відповідач у доказах своєї правової позиції (зокрема лист від 21 липня 2020 року - відповідь Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби) та у суді при публічному виступі в залі судового засідання обстоював позицію, що дане рішення щодо скорочення посади було прийняте Міністром юстиції на підставі резолютивної частини рішення протокольної наради, що мала місце 12 лютого 2020 року в Адміністрації ДКВС, проведена із заступниками міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту.

Недостовірна інформація, яку озвучив відповідач стала основою для повторного незаконного звільнення, що мало місце 17 листопада 2021 року - тобто два рази її було незаконно звільнено на підставі наказу МЮ від 14 січня 2021 року Про затвердження змін до штатного розпису ПСМУ, видання якого ґрунтувалося на неправдивих відомостях саме щодо неефективності роботи позивачки.

Повідомляє, що вела дуже активну та результативну роботу, приймала участь в усіх можливих заходах щодо імплементації міжнародного досвіду по захисту прав засуджених, ініціювала участь неповнолітніх засуджених у міжнародному конкурсі та успішно представила разом із ГО Ветеран ПСМУ та ДУ Кременчуцька виховна колонія на міжнародному конкурсі у Німеччині, здобули міжнародну перемогу.

Так, вона окреслює негативну інформацію серед наступного.

Під час розгляду справи в адміністративному суді правова позиція Міністерства юстиції мотивувалась тим, що 12 лютого 2020 року було проведено службову нараду із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту щодо аналізу діяльності у 2019 році у Києві в АДКВС.

Після заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12 лютого 2020 року №1).

Прийняття рішення, щодо введення в штат-міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту, не призвело очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування.

За основним показниками за цим напрямом виявлено недоліки, щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення право-роз`яснювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування.

За результатами аналізу діяльності заступників начальник міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальник міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених.

Так, у відзиві на позов Міністерство юстиції зазначає, що (арк. 7 відзиву 3 абзац зазначає, що програмою діяльності КМУ, схваленою постановою ВРУ від 04 жовтня 2019 року 188-IX, визначено ціль 12.3 для Міністерство юстиції України, якою було констатовано (в 2019) році, що нинішня кримінально-виконавча система орієнтована на ресоціалізацію злочинця (зокрема, за визначений фронт робот відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варт ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), з огляду цього, що вона нібито фактично допомагала підвищити кваліфікацію злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури.

Зазначає, що посилання відповідача на дану програму: є вирваним словосполученням відповідачем із контексту.

Якщо відповідач вважав, що система ДКВС не орієнтована на соціалізацію злочинця - мав ліквідувати орган та створити новий - орієнтований.

Вважає дані висловлювання гучномовним, оскільки не підтверджені жодними статистичним аналізом.

Зазначає, що вона успішно виконувала роботу та мала гарні результати праці, в тому числі співпрацювала з громадським урядовими та неурядовими організаціями.

Також, відповідачем не надано жодних підтверджень, щодо доведення даної програми до неї. В даній програмі не зазначено інформацію, щодо скорочення посади на якій вона перебувала.

Просила суд, визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену Міністерством юстиції України в судових засіданнях по справі №520/10516/2020 та відповідно у відзиві Міністерства юстиції, листі МЮ 21 липня 2020 року, адресованого Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби по даній справі: «...програмою діяльності КМУ, схваленою постановою ВРУ було констатовано (в 2019) році, що від 04 жовтня 2019 року №188-IX, визначено ціль 12.3 для Міністерство юстиції України, якою нинішня кримінально-виконавча система не орієнтована на ре оціалізацію злочинця (зокрема, за визначений фронт роботи та пронації відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань МЮ з питань ОСОБА_3 (Вельцен дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту підвищити кваліфікацію ОСОБА_1. ), з огляду цього, що вона фактично допомагала злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури. 12 лютого 2020 року було проведено службову нарад із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту щодо аналізу діяльності у 2019 році у Києві в АДКВС. Після управлінь з питань заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених тa осіб, узятих під-варту, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12.02.2020 №1). Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань тa пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки, щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення праворозясювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування. За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених (арк. 4 постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року) саме щодо заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - ОСОБА_1».

Зобов`язати Міністерство юстиції України спростувати поширену відносно неї недостовірну інформацію, шляхом направлення до безпосередньо до Харківського окружного адміністративного суду, Другого апеляційного адміністративного суду Харківської області, Всеукраїнської профспілки персоналу органів та установ пенітенціарної служби та Касаційного адміністративного суду по справі №520/10516/2020 заяви, щодо спростування вищезазначеної інформації та безпосередньо до Міністра юстиції інформування, щодо недостовірності викладених обставин та невідповідності викладеної інформації, щодо її неефективної роботи.

Зобов`язати Міністерство юстиції України принести письмові вибачення перед нею, щодо посилання на неефективність її роботи та визнання роботи такою, що не відповідає цілі 12.3 та підвищує рівень рецидиву та злочинності.

Стягнути з Міністерство юстиції України на її користь моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року зазначений вище позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що твердження відповідача, що «за результатами аналізу діяльності заступників начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямком дотримання прав засуджених» є надуманим та таким, що не відповідає дійсності та фактичним обставинам, які мали місце.

Вказує, що якщо вона в чомусь не допрацювала, як вказує відповідач, то чому її не було притягнуто за це в установленому порядку до відповідальності.

Крім того, вказує, що за результатами роботи за 2019 рік, вона була премійована відповідно до наказу ПСМУ Про преміювання за результатами оцінювання службової діяльності державних службовців від 21 грудня 2019 року №286/ОС-19 та затверджено висновок на її оцінювання на відмінно - наказ МЮ від 18 грудня 2019 року №3872/к.

Наголошує, що вона завжди користувалася повагою у колег, нагороджувалась подяками, завжди позитивно характеризувалася.

Зазначає, що в даному випадку, інформація, щодо нібито неефективності її роботи була поширена відповідачем при публічних виступах в залі судових засідань по справі №520/10516/2020.

Просила суд, скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

На вказану апеляційну скаргу Міністерство юстиції України подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що посада заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту, яка належить до посад державної служби категорії «Б» скорочена, оскільки прийняття рішення, щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування.

Таким чином, наголошує, що це не відноситься безпосередньо до особи позивача, адже підставою скорочення зазначеної вище посади був факт того, що існування в цілому такої посади не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування.

Отже, жодних тверджень про те, що саме неефективність роботи позивача стало підставою її звільнення, адже якщо це твердження було б істинним та стосувалось безпосередньо її, то її посада залишилася би вакантною, а не скороченою.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено судом,Наказом Міністерства юстиції України від 14 січня 2020 року №203/к «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» та у зв`язку із зміною структури Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було внесено зміни до штату міжрегіонального управління.

Згідно вказаних змін Посада заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань служби категорії «Б», скорочена.

Позивачку було звільнено з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту наказом Міністерства юстиції №2220/к від 13 липня 2020 року у зв`язку зі скороченням посади державної служби, внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року у справі №520/10516/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13 липня 2020 року №2220/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту або на іншій рівнозначній посаді. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення. У решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2021 року у справі №520/10516/20 апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції задоволено частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року по справі №520/10516/2020 скасовано в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту або на іншій рівнозначній посаді, стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення та допущення судового рішення у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання. Прийнято в цій частині постанову, якою поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань» Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час - з 13 січня 2020 року прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, а саме за період з 13 липня 2020 року по 11 серпня 2021 року у розмірі 146225,71 грн. Допущено судове рішення у частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10600 грн. до негайного виконання. В іншій частині Харківського окружного адміністративного суду від 07 квітня 2021 року по справі №520/10516/2020 залишено без змін.

Так, під час розгляду справ в адміністративному суді в судових засіданнях по справі №520/10516/2020 та відповідно у відзиві Міністерства юстиції, листі МЮ 21 липня 2020 року, адресованого Всеукраїнській профспілці персоналу органів та установ пенітенціарної служби по даній справі: «...програмою діяльності КМУ, схваленою постановою ВРУ було констатовано (в 2019) році, що від 04 жовтня 2019 року №188-IX, визначено ціль 12.3 для Міністерство юстиції України, якою нинішня кримінально-виконавча система не орієнтована на ре соціалізацію злочинця (зокрема, за визначений фронт роботи та пронації відповідала заступник начальника ПСМУ з питань виконання кримінальних покарань МЮ з питань ОСОБА_3 (Вельцен дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту підвищити ОСОБА_4 ), з огляду цього, що вона фактично допомагала злочинця до рівня рецидивіста та часто робила його частиною кримінальної культури. 12 лютого 2020 року було проведено службову нарад із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту щодо аналізу діяльності у 2019 році у Києві в АДКВС. Після управлінь з питань заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених тa осіб узятих під варту, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12 лютого 2020 року №1). Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань тa пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під-варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування. За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення праворозясювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування. За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, взятих під-варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених (арк. 4 постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року) саме щодо заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції - ОСОБА_1».

Позивач зазначає, що відповідач поширив відносно неї негативну інформацію, чим порушив її особисті немайнові права - на гідність, честь і ділову репутацію, які вона прагне захистити шляхом стягнення грошової компенсації - моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що жодних тверджень про те, що саме неефективність роботи позивача стала підставою її звільнення, адже якщо це твердження було б істинним та стосувалось безпосередньо її, то її посада залишалась би вакантною, а не скороченою. Вирішення питання про скорочення посад державної служби відноситься до дискреційних повноважень.

Отже, позивачем не доведено факту поширення відповідачем недостовірної та такої, що завдає шкоду честі, гідності та ділової репутації позивача інформації.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 28 Конституції України, ст. 297 ЦК України, кожному гарантується право на повагу до його честі й гідності, гідність і честь фізичної особи є недоторканими.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Суб`єктивні думки і погляди відповідно до національного законодавства України, положень Конвенції, з урахуванням практики ЄСПЛ, не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації у розумінні статті 277 ЦК України і не підлягають спростуванню.

Чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами, мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 761/33563/20.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем не доведено факту поширення відповідачем недостовірної та такої, що завдає шкоду честі, гідності та ділової репутації позивача інформації.

Крім того, згідно роз`яснень, які містяться постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач наголошувала, що відповідач поширив відносно неї негативну інформацію, чим порушили її особисті немайнові права - на гідність, честь і ділову репутацію, яку вона прагне захистити, однак доказів на підтвердження даної обставини не надала.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що твердження, які позивач просила спростувати, не відносяться безпосередньо до її особи. Адже, підставою скорочення посади позивача був факт того, що існування в цілому такої посади не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування.

Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не надала доказів, що поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто її.

Жодних тверджень про те, що саме неефективність роботи ОСОБА_1 стало підставою її звільнення, адже якщо це твердження було б істинним та стосувалось безпосередньо її, то її посада залишалась би вакантною, а не скороченою. Вирішення питання про скорочення посад державної служби відноситься до дискреційних повноважень.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його зміни та/або скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана