Провадження № 2/337/1261/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Сидорової М.В.,

за участі секретаря Коваленко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 11.10.1986 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі №337/5953-14-ц. 20.11.2003 в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко С.О. (реєстровий №2975) була придбана квартира АДРЕСА_1 . 27.11.2003 право власності на вказану квартиру зареєстровано за нею. Після припинення шлюбних відносин, а саме з 2012 року ОСОБА_2 у квартирі не мешкав, його речей у квартирі немає, будь-яких витрат, пов`язаних з утриманням майна він не ніс. Впродовж трьох років після винесення Хортицьким районним судом м. Запоріжжя рішення про розірвання шлюбу, а саме у лютому 2016 року він звертався до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом про розподіл спільно нажитого майна, проте ухвалою суду від 29.02.2016 позовна заява була залишена без розгляду. В подальшому він будь-яких вимог щодо поділу майна не заявляв, на квартиру не претендує, пропустив строк позовної давності для вирішення такого питання. Формально квартира є спільною сумісною власністю сторін. Вона має намір подарувати вказану квартиру сину, проте відповідач ще під час шлюбу зловживав спиртними напоями, після припинення шлюбу вони не спілкуються, вирішити питання самостійно щодо вказаного майна вона не може.

Просить визнати за нею право власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.04.2024 вказану позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, позиваці надано строк для усунення недоліків.

07.05.2024 від позивачки ОСОБА_1 до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 09.05.2024 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

03.06.2024 від позивачки ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів. У клопотанні також зазначила, що під час перебування сторін у шлюбі ОСОБА_2 уклав з ВАТ «Райффазен Банк Аваль» кредитний договір №014/17-41/1191-38 та отримав кредит строком до 13.05.2017 у розмірі 39647,40 доларів США, за яким вона виступила майновим поручителем. У зв`язку з тим, що відповідач зловживав спиртними напоями, він не виконував кредитні зобов`язання перед Банком, у зв`язку з чим вона змушена була 06.07.2010 укласти Додаткову угоду №1, відповідно до умов якої зобов`язалась повернути кредит чоловіка в розмірі 39647,40 доларів США в строк до 13.05.2026. В липні 2012 їх сім`я розпалась і вона особисто за власні кошти повернула кредит в розмірі 39647,40 доларів США, у зв`язку з чим було припинено іпотеку.

Ухвалою суду від 24.06.2024 підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

13.08.2024 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява від 12.08.2024, посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корнієнко Я.С., реєстровий №984, про те, що він позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно визнає в повному обсязі. Не заперечує проти задоволення її позову та визнання за ОСОБА_1 права власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1 . Питання щодо виплати йому грошової компенсації за належну йому частку у майні вирішено в добровільному порядку та він отримав від ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 120 000,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить проводити розгляд справи у відсутність сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, у нотаріально посвідченій заяві про визнання позову просить справу розглядати за його відсутності.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.10.1986.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 20.10.2014 у справі ЄУН №337/5953/14-ц, яке набрало законної сили 30.10.2014, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу від 12.11.2003, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вакуленко О.О., реєстровий №2975, ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 .

27.11.2003 право власності на вказану квартиру зареєстровано Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_1 , номер запису: 37019 в книзі: 251.

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована у вказаній квартирі з 25.12.2003 по теперішній час.

Відповідно до квитанцій позивачка ОСОБА_1 протягом 2016-2023 роки сплачувала кошти за комунальна послуги, які надавались за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того встановлено, що ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 29.02.2016 у справі ЄУН 337/430/16-ц позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільно нажитого майна залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 09.03.2016.

Також встановлено, що 14.05.2007 між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/17-41/1191-38, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит строком до 13.05.2017 у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 39647,40 доларів США на споживчі цілі.

15.05.2007 між ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , як майновим поручителем по виконанню зобов`язань ОСОБА_2 , передбачених кредитним договором №014/17-41/1191-38 від 14.05.2007, було укладено Договір іпотеки (майнова порука), посвідчений приватним нотаріусом Запорізького МНО Задачиною Н.В. за реєстраційним №3045, відповідно до якого ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобов`язань за вище вказаним кредитним договором передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

06.07.2010 між ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , як майновим поручителем по виконанню зобов`язань ОСОБА_2 , передбачених кредитним договором №014/17-41/1191-38 від 14.05.2007, укладено Додаткову угоду №1 до договору іпотеки, відповідно до умов повернення кредиту у розмірі 39647,40 доларів США визначено до 13.05.2026.

Інформація про іпотеку та застосування відповідного обтяження міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В ньому ж міститься інформація про припинення іпотеки та відповідного обтяження, яка зареєстрована 16.07.2014 на підставі листа АТ «Райффазен Банк Аваль» від 24.06.2014.

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з ч.1,3 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 16 Закону України «Про власність», чинного на час придбання спірної квартири, визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до вимог ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Аналогічні положення закріплені в ст. 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України.

Так, відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1, 2 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню.

Суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, в силу якої набуте за час шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, що один із них не мав самостійного заробітку (доходу). Спростувати цю презумпцію може той із подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільності майна на певний об`єкт, надавши відповідні докази, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, право власності на квартиру оформлено на позивачку. З моменту придбання та до теперішнього часу позивачка проживає в спірній квартирі, користується нею, здійснює заходи щодо утримання квартири. У 2007 році вказана квартира була передана позивачкою ОСОБА_1 в іпотеку банку в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, який був укладений між ПАТ «Райффазен банк Аваль» та її чоловіком ОСОБА_2 на суму 39647,40 доларів США.

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, кредитні кошти за вказаним вище кредитним договором повертались позивачкою ОСОБА_1 самостійно, у тому числі після припинення шлюбних відносин між сторонами та розірвання шлюбу з відповідачем, в 2014 році вона повністю погасила кредит і іпотека квартири була припинена.

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачкою письмовими документами - договором купівлі-продажу спірної квартири, кредитним договором та додатковою угодою до іпотечного договору, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та обтяження, які суд вважає належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення цього рішення.

Жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 приймав участь в погашенні кредиту, забезпеченого іпотекою, суду не надано.

При цьому, суд враховує, що з моменту розірвання шлюбу сторін пройшов значний період часу, відомостей про те, що відповідач виявляв намір користуватись вказаною квартирою, оформити право на частку квартири як на спільне майно подружжя, суду не надано і судом не встановлено.

Ухвалюючи рішення у даній справі суд також враховує, що відповідач ОСОБА_2 в нотаріально посвідченій заяві про визнання позову, підтвердив факт отримання від позивачки оплати частини вартості спірної квартири, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти визнання за ОСОБА_1 права власності в цілому на спірну квартиру.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову не суперечить закону, не порушує чиї-небудь прав, свободи та інтереси, тому приймає його при вирішенні вказаної справи.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, ч.1 ст.142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ст.141, ч.1 ст.142 ЦПК України, з урахуванням того, що відповідач визнав позов повністю, про що повідомив до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, інші 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце мешкання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) 50 відсотків сплаченого судового збору, а саме в сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок, який сплачено на р/р UA0008514, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, код ЄРДПОУ 37941997, отримувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап. Хортиц./22030101, призначення платежу - 101 Судовий збір Хортиц райсуд м. Запоріжжя Перевезенцева І О, згідно квитанцій: №2201569 від 24.04.2024 (сума сплати 2500,00 грн); №2247832 від 07.05.2024 (сума сплати 2500,00 грн), які зберігаються в матеріалах цивільної справи ЄУН 337/2418/24 (провадження №2/337/1261/2024).

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 серпня 2024 року.

Суддя М.В.Сидорова