Справа № 627/78/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

Головуючого - судді Каліберди В.А.

з участю секретаря судового засідання Коломієць Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Краснокутськ Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частини автомобіля,-

ВС Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частини автомобіля.

Позов мотивовано тим, що з 03.06.2017 року позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 .

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 07.09.2023 шлюб було розірвано.

Перебуваючи у шлюбі, 05.09.2023 року подружжям згідно договору купівлі-продажу придбано автомобіль марки Audi A6, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , який є спільною сумісною власністю подружжя.

Передумовою для оформлення вказаного договору купівлі-продажу була генеральна довіреність від 13.08.2023 року, видана на ім`я позивача щодо права продажу транспортного засобу марки Audi, комерційний опис А6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , тип загальний легковий седан, колір чорний, рік випуску 2012 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М.

Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС № 5146 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській області від 21.11.2023 року, який надано на запит адвоката, згідно бази даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль Audi A6, 2012 року випуску, який 05.09.2023 року був зареєстрований за відповідачкою ОСОБА_2 у ТЦК № 5146, перереєстровано 02.11.2023 року на іншу особу.

Відповідач ОСОБА_2 відчужила автомобіль проти волі позивача, діючи не в інтересах сім`ї, згоди у будь-якій формі на продаж автомобіля позивач не надавав, про відчуження автомобіля позивач дізнався з листа Територіального сервісного центру МВС № 5146, з якого вбачається, що відповідачка дійсно продала автомобіль іншій особі. При цьому гроші від продажу автомобіля витрачені відповідачкою на власний розсуд без врахування інтересів сім`ї.

Згідно звіту № 24/11 від 24.11.2023 року про оцінку транспортного засобу Audi A6, 2012 року випуску, д.н.з. - НОМЕР_1 висновку про ринкову вартість транспортного засобу, проведеного ФОП ОСОБА_3 , який діє на підставі сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 582/19 від 18.07.2019 року, із застосуванням порівняльного методичного підходу для визначення ринкової вартості для цілей нотаріальних дій, поділу, проведення процесуальних дій, зроблено висновок щодо ринкової вартості вказаного колісного транспортного засобу, яка складає 612 762,00 грн.

Оскільки відповідачка здійснила відчуження спільно нажитого у шлюбі майна без згоди позивача, позивач вважає за необхідне звернутись до суду за стягненням з відповідача грошової компенсації за частину вартості такого майна. Вважає належним способом відновлення його права на частку у спільному майні подружжя, стягнення з відповідачки компенсацію вартості частини відчуженого автомобіля марки Audi A6, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н.з. - НОМЕР_1 у розмірі 306 381,00 грн.

Просить суд, в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя, - автомобіля Audi A6, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н.з. - НОМЕР_1 , що був відчужений без відома та згоди одного зі співвласників, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини відчуженого автомобіля у розмірі 306 381,00 грн., а також відшкодувати понесені судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Черевань Л.С. надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному обзязі.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явилась, причину неявки суду не повідомила, однак надала суду відзив, в якому позовні вимоги не визнає та прохала відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що вона змушена була продати автомобіль, так як фінансова підтримка з боку позивача у відношенні спільної дитини сина ОСОБА_4 відсутня. Крім цього зазначила, що звіт про оцінку ТЗ не є належним та допустимим доказом, оскільки її на місце проведення огляду та оцінки транспортного засобу не запрошували та і взагалі транспортний засіб оцінщиком не оглядався.

Відповідно до ч.2 ст.247ЦПКУкраїни у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Судом встановлено, перебуваючи у шлюбі, подружжям 05.09.2023 року придбано автомобіль марки Audi A6, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н.з. - НОМЕР_1 , який було зареєстровано на ім`я відповідачки. З листа ГСЦ МВС в Одеській області від 21.11.2023 року, вбачається, що 02.11.2023 року за № 31/15/5146-7/аз зазначений автомобіль було перереєстровано на іншу особу (а.с. 18-19)

Генеральна довіреність від 13.08.2023 року, видана на ім`я позивача щодо права продажу транспортного засобу марки Audi, комерційний опис А6, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , тип загальний легковий седан, колір чорний, рік випуску 2012 року, посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єдігаровим Е.М. та копія Договору купівлі-продажу 5146/2023/4033485 транспортного засобу (а.с. 20-23).

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги письмові пояснення сторін спірних правовідносин, встановлено, що спірний автомобіль придбано у період зареєстрованого шлюбу з позивачем та є спільним майном подружжя, договір укладено без згоди іншого з подружжя, а саме позивача, що не заперечує відповідач.

Оспорюваний правочин щодо відчуження вказаного автомобіля виходить за межі дрібних побутових правочинів, тому такий правочин потребував згоди позивача як другого із співвласників, та неотримання згоди іншого з подружжя при відчуженні такого майна є порушенням вимог статей 60, 61, 63 СК України, суперечить принципу рівності як майнових прав подружжя, так і рівності прав співвласників, власність яких є спільною сумісною без визначення часток і є підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу спірних автомобілів відповідно до статей 203, 215 ЦК України, що відповідає правовому висновку, наведеному у поставі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 320/1897/14-2 (провадження №61-14353св20)

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам, може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника).

Статтею 16 ЦК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Згідно роз`яснень Пленуму Верхового Суду України викладених у пункті 23 постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

В пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки позивач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Аналогічні висновки висловлені, зокрема у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 210/4854/15-ц (провадження № 61-30421св18) та від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18).

Таким чином, заявлений позивачем спосіб захисту прав пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого з подружжя, є законним та ефективним способом захисту порушених прав у судовому порядку.

Визначальним для наявності підстав судового захисту відповідно до заявлених вимог є:

- набуття спірного майна (автомобіля) в період шлюбу;

- відсутність належних, допустимих та достатніх доказів спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Можливість задоволення судового захисту пов`язаний зі стягненням в порядку поділу спільного майна подружжя грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля, який був відчужений одним із подружжя після припинення спільного проживання та без відома та згоди іншого з подружжя, не пов`язана з необхідністю одночасної заяви вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля.

Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

За приписами 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Одночасно, частина друга статті встановлює, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Присуджуючи позивачу грошову компенсацію замість його частки на вказаний автомобіль, суд виходить із того, що сторонами за час шлюбу набутий автомобіль, проте відповідач відчужив його іншій особі без згоди позивача, а тому приходить до висновку щодо наявності права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля, він має право на відповідну компенсацію вартості майна, відчуженого без його згоди та не в інтересах сім`ї. З урахуванням положень ч.1 ст. 69 СК України, частки сторін у зазначеному майні є рівними.

Суд враховує, що відповідачем не доведено факту витрачання отриманих від продажу автомобіля грошових коштів в інтересах сім`ї. Заявляючи про те, що отримані від продажу автомобіля грошові кошти витрачені нібито в інтересах сім`ї, відповідачка посилається на те, що вона була вимушена продати транспортний засіб, так як не було коштів на утримання їхнього з відповідачем сина ОСОБА_4 (а.с. 107), але жодного доказу надано не було.

Доказів того, що позивач надав згоду, підписував або отримував грошові кошти від продажу автомобіля відповідачка не надала.

Судом приймається до уваги вартість спірного транспортного засобу автомобіля Audi A6, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н.з. - НОМЕР_1 , згідно копії звіту № 24/11 про оцінку транспортного засобу висновок про ринкову вартість зазначеного транспортного засобу від 24.11.2023 року і становить 612 762,00 грн. (а.с. 24-36)

Докази проведення альтернативних оцінок майна, на момент його продажу, матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавались.

Враховуючи вище наведене, керуючись чинними положеннями процесуального законодавства, з метою встановлення балансу та ефективного захисту прав та інтересів сторін, в контексті встановлених обставин справи спірний автомобіль проданий відповідачем без згоди позивача, приймаючи до уваги неспростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, натомість спростування презумпції вчинення угоди в інтересах сім`ї, презумпції згоди одного із подружжя на укладення угоди другим з подружжя (ст.ст. 60, 65 СК України), зважаючи на те, що позивачу належить компенсація за відчужений автомобіль в розмірі, який дорівнює 1/2 частці автомобіля, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розділити між сторонами судові витрати.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений при подачі позову в сумі 2 451,05 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,71-81,133, 141,258,259, 263- 265, 268, 273, ЦПК України, ст.ст. 60, 61, 63,70Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частини автомобіля - задовольнити.

В порядку поділу спільно нажитого майна подружжя, - автомобіля Audi A6, 2012 року випуску, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , д.н.з. - НОМЕР_1 , що був відчужений без відома та згоди одного зі співвласників, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості автомобіля в сyмi 306 381(триста шість тисяч триста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 451 (дві тисячі чотириста п`ятдесят одну) грн. 05 коп. понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Представник позивача: ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Представник позивача: ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Каліберда В. А.