Справа № 243/1249/21
Провадження № 2/243/447/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

представника позивача адвоката Олійникова С.І.

представника відповідачки адвоката Статіви О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна.

Позов обґрунтовує тим, що позивач перебував у шлюбі з відповідачем з 15.12.2007 по 24.09.2020. В період шлюбу 05.07.2016 вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1 вартістю 53693, 00 грн. та дві земельні ділянки кадастровий номер :01:014:0924 вартістю 22701,00 грн. та кадастровий номер :01:014:0925 вартістю 4558,00 грн., які також розташовані за адресою житлового будинку. Загальна вартість житлового будинку та двох земельних ділянок становить 80952,00 грн. Договори купівлі-продажу зазначеного майна оформлені на позивача як покупця та в Державному реєстрі речових прав позивач значиться як власник. В серпні 2020 року відповідач повідомила, що вона не бажає зберігати з позивачем шлюбні відносини, забрала своє майно та виїхали з придбаного ними житлового будинку, а 13.08.2020 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2021 їх шлюб розірвано. Оскільки житловий будинок та дві земельні ділянки придбані в період шлюбу, то позивач вважає, що це є спільне сумісне майно та кожен має право з них на його частку. Житловий будинок та дві земельні ділянки вимагають догляду та належного утримання, який здійснює позивач. Відповідач відмовляється утримувати майно, а також добровільно здійснити поділ майна в запропонованому варіанті позивачем, а саме виплаті їй позивачем грошової компенсації в розмірі вартості цього майна. Тому позивач змушений звернутися з даним позовом до суду. У зв`язку з чим просить суд: провести поділ житлового будинку з господарськими спорудами та земельних ділянок, що розташовані заа адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з позивача на користь відповідача грошову компенсацію за належну відповідачу частку житлового будинку та земельних ділянок в розмірі 40476,00 грн.; припинити право власності на належні відповідачу частку житлового будинку та земельних ділянок; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору та за надання правової допомоги.

Позивач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату, час та спосіб слухання справи, в судовому засіданні участі не приймав.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Олійников С.І., що діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги серія АН № 1317410 від 07.02.2024 в судовому засіданні заявлені вимоги позивачем підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та спосіб слухання справи, в судовому засіданні участі не приймала.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Статіва О.В., що діє на підставі що діє на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги № ВІ1097194 від 2021-02-17в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, вказала, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає та просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В поданому представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Статівою О.В. через систему «Електронний суд» відзиві на позовну заяву остання вказала, що відповідач позбавлена можливості користуватися належним їй сумісним з позивачем майном, змушена винаймати житло. На утриманні відповідача перебуває їх з позивачем сумісна неповнолітня

дитина, іншого житла відповідач не має, тому має намір

користуватися спільним будинком на таких же підставах, як і позивач, в будинку

облаштована дитяча кімната і є нормальні умови для проживання.

Зазначила, що майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності, при його розподілі ділиться в рівних частках між ними, якщо шлюбним договором або

домовленістю не визначено іншого. Вказала, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки

у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок,

квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім

випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової

компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя

відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, що передбачено частинами 2, 4 та 5 статті 71 СК України. У зв`язку з чим, позовні вимоги не визнають та просили суд в задволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15.12.2007 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24.09.2020 шлюб між сторонами розірвано.

Під час шлюбу сторонами було придбане наступне майно:

-житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А. 05.07.2016 та зареєстрованого в реєстрі за № 1952;

-земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0924, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А. 05.07.2016 та зареєстрованого в реєстрі за № 1954;

-земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0925, площею 0,0250 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А. 05.07.2016 та зареєстрованого в реєстрі за № 1956.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 63046664 від 08.07.2016, № 63048763 від 08.07.2016 та № 63052649 від 08.07.2016 слідує, що право власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки зареєстровані за ОСОБА_1 .

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою: АДРЕСА_1 слідує, що житловий будинок літ. А-1 є загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м., також на території домоволодіння є сарай-літня кухня літ. Б, сараї літ. В, Г, И, убиральня літ. Е.

Згідно висновку експерта № 2450-2452 складеного за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30.03.2023, слідує, що ринкова вартітсь домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на середину березня 2021 року складала 323886,00 грн. без ПДВ; ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер :01:014:0925, площею 0,0250 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на середину березня 2021 року складала 43380,00 грн; ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер :01:014:0924, площею 0,1000 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житловго будинку, госопдарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на середину березня 2021 року складала 192800,00 грн.

Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч.2 ст. 369 ЦК України розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п.п.23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року ?Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя?, вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Таким чином вищевказаними нормами передбачено два режими майна подружжя особиста приватна та спільна сумісна власність.

Частиною 1 статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми свідчать про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Під час розгляду справи судом встановлено, що спільною сумісною власністю сторін є дійсно спірні: житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А. 05.07.2016 та зареєстрованого в реєстрі за № 1952;земельна ділянка кадастровий номер :01:014:0924, площею 0,1000 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А. 05.07.2016 та зареєстрованого в реєстрі за № 1954;земельна ділянка кадастровий номер :01:014:0925, площею 0,0250 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажужитлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Донецької області Паращук О.А. 05.07.2016 та зареєстрованого в реєстрі за № 1956.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. ч.1, 2 та 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За приписами статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Отже, виходячи з встановленого судом факту набуття спірного майна, яке заявлено позивачем до поділу в період зареєстрованого шлюбу та відсутність доказів, які б спростували поширення на вказане майно правового режиму спільного сумісного майна, суд доходить висновку, що дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.

Позивачем за змістом позовних вимог запропоновано провести поділ спільного сумісного майна шляхом стягнення з позивача на користь відповідача грошової компенсації за належну відповідачу частку житлового будинку та земельних ділянок в розмірі 40476,00 грн.

Також позивач вказує, що відповідач до звернення позивача до суду з даним позовом добровільно вирішити питання про поділ їх спільного сумісного майна в запропонованому варіанті позивачем відмовилася.

Статтею 71 СК України визначені способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Так, згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 31 серпня 2022 року у справі № 509/1681/17 (провадження № 61-772св21).

Таким чином, наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 199/7266/14-ц (провадження № 6-2670цс16).

З огляду на викладене вище, та враховуючи, що відповідачем не надана згода на присудження їй грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок та земельні ділянки, а також зважаючи на те, що позивачем відповідних доказів стосовно попереднього внесення ним відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду в забезпечення виконання своїх зобов`язань перед відповідачем, суду не представлено, що є необхідною умовою ч.5 ст. 71 СК України, а тому позовні вимоги не можуть бути вирішені судом шляхом заявленим позивачем, та суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Так, оскільки судом відмовлено позивачу в задоволені позову, а тому і стягнення витрат по сплаті судового збору за подання позивачем вказаного позову до суду та витрат на професійну правничу допомогу, також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 65, 63, 68, 70, 71 СК України, ст. ст. 328, 368, 369, 373 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 200, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення буде виготовлений 02.09.2024.

Суддя І.Ю. Фалін