Справа № 182/6987/23
Провадження № 2/0182/1493/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02.09.2024 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 06.12.2023 року звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини.

11.01.2002 року позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем.

Неповнолітніх спільних дітей подружжя не мають.

З березня 2022 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет. Причиною цьому послугували різні політичні погляди. Позивачка не може ані прийняти, ані зрозуміти політичну та громадянську позицію відповідача, який виїхав з України та вже тривалий час мешкає і заробляє кошти для життя на території держави-агресора (рф). Після початку збройної агресії рф в Україні, через загрозу життю, позивачка була вимушена покинути постійне місце проживання у м. Нікополь та зараз перебуває у Німеччині. Тобто, майже два роки подружжя проживають окремо в різних країнах, не ведуть спільне господарство, не підтримують сімейні стосунки. Майновий спір на момент подачі позову у подружжя відсутній. Примирення, на думку позивача, є неможливим. На підставі викладеного вище, ОСОБА_1 просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2024 року відмовлено у відкритті провадження по даній позовній заяві (а.с.65-66).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02.07.2024 ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.03.2024 року скасовано та направлено справу для подальшого розгляду (а.с.119-121).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.07.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.127-128).

Згідно позовної заяви, представник позивача просить розглянути справу без її участі та без участі позивача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечують (а.с.4).

01.02.2024 року до канцелярії суду від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити позивачу в позові з наступних підстав.

Відповідач вважає обставини, викладені в позовній заяві, хибними та наклепницькими. Зазначає, що подружжя родиною виїхало на територію російської федерації 20 років тому, разом проживали там, набували майно, вели спільний побут. У 2016 році позивачка відмовилась від громадянства України та набула громадянства російської федерації, має російський паспорт та зареєстрована в російській федерації. Подаючи позов до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, позивач порушила законодавство та ввела суд в оману. Вона повинна була після набутого громадянства іншої країни вийти з громадянства України.

Крім того, відповідач зазначає, що під час збройної агресії рф на території України позивачка вже довгий час проживала на території рф, і саме з даної території поїхала на відпочинок, скористалась недостовірними даними, начебто остання проживала на території України та є її громадянкою, та відповідно потребує захисту. Отримала статус біженця, тим самим ввела в оману іншу державу, де незаконно отримала блага, передбачені саме для громадян України, які потрапили під агресію рф. Позивачка добре влаштувалась в Німеччині, отримала соціальні виплати, безкоштовну квартиру та вирішила не повертатись, не пояснюючі причин. Саме після цього, у лютому 2023 року припинились шлюбні стосунки між подружжям.

Відповідачем 16.10.2023 року було подано позовну заяву про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна подружжя до Балашихинського міського суду Московської області, але документи відправили на доопрацювання, тому повторно відповідач звернувся до суду 10.01.2024 року (а.с.32-35). Дана справа підсудна Балашихинському міському суду Московської області, оскільки позивачка є громадянкою рф, зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с.44-46). Відповідач має тимчасову посвідку на проживання та зареєстрований в рф. Подружжя має спільне майно, яке також знаходиться на території рф. З цих підстав відповідач просить відмовити позивачу в позові та залишити позовну заяву без розгляду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 зазначено, що виходячи зі змісту частини першої статті 8 Конституції України, охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою. Одним з проявів верховенства права, підкреслюється у підпункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004, є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються.

Як встановлено судом, 11.01.2022 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис за №18 (а.с.14).

Від даного шлюбу подружжя не має спільних неповнолітніх дітей.

Шлюбні відносини між подружжям припинені, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, мешкають в різних країнах. Позивачка вважає, що їх шлюб припинений остаточно, через різні політичні погляди та розбіжності відновлення сімейних стосунків між сторонами неможливе.

Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

В своєму відзиві на позовну заяву відповідач підтвердив факт припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства, зазначив що ним також поданий позов про розірвання шлюбу та розподіл майна до Балашихинського міського суду Московської області. Даний факт свідчить про те, що відповідач також має намір шлюб розірвати та не зацікавлений в його збереженні, не просить суд надати строк для примирення. А отже, враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що шлюб має формальний характер.

Заперечення відповідача щодо підсудності даної справи не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів.

Так, згідно Указу Президента України № 64/2022 „Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України „Про правовий режим воєнного стану постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, котрий в подальшому був продовжений.

Також, 24.02.2022 Міністерство закордонних справ України опублікувало офіційну заяву щодо розриву дипломатичних відносин з Російською Федерацією, крім консульських питань.

01.12.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993року», статтею третьою якої було передбачено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції та за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін і доказовою силою офіційних документів.

Вихід із вищевказаної конвенції означає скасування можливості використання в Україні документів, зокрема російської федерації, без якого-небудь спеціального посвідчення, а тому судом не може бути прийнята до уваги копія ухвали Балашихинського міського суду Московської області від 10 січня 2024 року, яка не містить спеціального перекладу та не може використовуватися в Україні.

Як вбачається в матеріалах справи, позивачка є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , виданим 09.01.1996 року Нікопольським МВ УМВС України Дніпропетровської області (а.с.6), зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8). Згідно копії паспорту серії НОМЕР_2 , виданого 27.09.2002 року Нікопольським МВ УМВС України Дніпропетровської області, відповідач також є громадянином України та зареєстрований в АДРЕСА_3 . Відомості щодо позбавлення сторін громадянства України в матеріалах справи відсутні, а тому дана позовна справа підсудна Нікопольському міськрайонному суду Дніпропетровської області.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Враховуючи, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи та зважаючи на те, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача, а також те, що примушення до шлюбу є неприпустимим, суд дійшов висновку, що шлюб необхідно розірвати, задовольнивши тим самим позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 56,110,112,113,115 СК України, ст.ст. 12,13,18,76,81,200,206,247,263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 11.01.2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю реєстраційної служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 18 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 залишити прізвище « ОСОБА_5 », ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_6 ».

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Суддя: О. В. Рунчева