У х в а л а

27 серпня 2024 року

м. Київ

Справа № 932/10213/23

Провадження № 61-11421ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Тарабака Єлизавета Анатоліївна (далі - адвокат),

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2024 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - позивач) до скаржниці про стягнення заборгованості та

в с т а н о в и в:

1. У листопаді 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути зі скаржниці 57 858,27 грн заборгованості за кредитним договором.

2. 21 березня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив.

3. 29 липня 2024 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив рішення суду першої інстанції без змін.

4. 9 серпня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 26684/0/220-24 від 12 серпня 2024 року), у якій просить скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.

5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).

5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

5.4. Предметом спору є 57 858,27 грн заборгованості за кредитним договором. Ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 = 250 х 2 684,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік»).

5.5. Адвокат в касаційній скарзі зазначила, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а справа має виняткове значення для скаржниці. Мотивувала тим, що оскаржена постанова апеляційного суду суперечить низці судових рішень Верховного Суду. Зазначила, що у справах № 908/1779/19 і № 644/8266/17 Верховний Суд відкрив касаційне провадження через те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

5.6. Верховний Суд вважає, що у касаційній скарзі відсутнє обґрунтування фундаментального характеру питання права, піднятого у справі № 932/10213/23, для формування єдиної правозастосовної практики в Україні. Скаржниця не стверджувала, що Верховний Суд відкрив касаційне провадження за подібних зі справою № 932/10213/23 спірних кредитних правовідносин. У господарській справі № 908/1779/19, на яку звернула увагу скаржниця, Верховний Суд відкрив касаційне провадження, вважаючи фундаментальним питання щодо застосування статті 36 Статуту залізниць України та звернувши увагу на те, що за аналогічних спірних правовідносин суди першої й апеляційної інстанції у багатьох справах неоднаково застосували приписи цієї статті. В адміністративній справі№ 644/8266/17, на яку теж звернула увагу скаржниця, Верховний Суд відкрив касаційне провадження для перевірки аргументу про те, що Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалив різні за змістом судові рішення за наявної судової практики, яку за подібних правовідносин сформували Верховний Суд України та Вищий адміністративний суд України.

5.7. Потребу в касаційному перегляді судових рішень саме у справі № 932/10213/23 скаржниця не мотивувала. Інакше кажучи, відсутнє належне обґрунтування виняткового значення цієї справи для скаржниці. Твердження у касаційній скарзі фактично засвідчують незгоду з оскарженими судовими рішеннями через те, що суди «допустили помилки при встановленні фактичних обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення». Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржниця не мотивувала. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

6.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази проти позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

6.6. Скаржниця оскаржила судові рішення, які за загальним правилом у касаційному порядку оскаржити не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 липня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко