Справа № 457/1538/23 Головуючий у 1 інстанції: Грицьків В.Т.
Провадження № 22-ц/811/3786/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради Львівської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 29.08.2013 сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Через несумісність характерів, їхнє сімейне життя поступово погіршувалося, внаслідок чого спільне життя стало неможливим, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони не в змозі підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги. З квітня 2023 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, у кожного із них своє особисте життя і як подружжя їх нічого не пов`язує, сім`я фактично розпалася.

Їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у 3-А класі СЗШ № 3 м. Трускавця, проживає та зареєстрований з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем створені відповідні умови для нормального проживання та розвитку дитини. Він забезпечує синові належне матеріальне утримання та догляд, піклується про його життя, здоров`я і виховання. Забезпечений житлом, працює, має бажання і можливість забезпечити синові належні умови проживання та виховання. Алкогольні напої або наркотичні засоби не вживає. Позивач зазначає, що залишаючись проживати з ним, дитина фактично буде проживати за їхнім місцем проживання, де вони всі разом проживали до розірвання шлюбу, а тому не будуть порушені звичні для дитини умови проживання.

Після того, як сторони стали проживати окремо, відповідачка без його відома часто забирає сина зі школи, залишає його в себе ночувати. Коли він приходить за дитиною, відповідачка вчиняє сварки, кричить. Син її боїться і не хоче з нею проживати, бо відповідачка товаришує з особами сумнівної репутації.

Крім того, позивач просить з врахуванням інтересів малолітнього сина, його віку, потреби, місце проживання, його прив`язаність до нього, його бажання і можливість створити та забезпечити малолітньому синові належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного та соціального розвитку, стягувати з відповідачки аліменти на утримання їхньої спільної дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі наведеного просив задовольнити його позов.

Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 27.11.2023 позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Трускавецького міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 139.

Повернуто з державного бюджету на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору сплаченого ним за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що становить 536,80 грн, сплаченого ним згідно квитанції № 67430536 на р/р НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків судового збору сплаченого ним за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що становить 536,80 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що проживання дитини з відповідачкою не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та створює реальну загрозу і небезпеку його здоров`ю, навчанню та вихованню, оскільки апелянт не забирав сина у матері, а вона добровільно покинула сина та пішла до іншого чоловіка, уникаючи спілкування з дитиною, а зараз намагається, проти волі дитини, вивезти його за кордон. Умови проживання дитини за місцем проживання відповідають санітарно- гігієнічним умовам. Йому створені умови для навчання, відпочинку, сну, зберігання особистих речей тощо. Залишаючись проживати з позивачем, малолітній син фактично буде проживати за місцем проживання, де він проживав з народження, а тому не будуть порушені звичні для дитини умови проживання. Дитина не хоче проживати з відповідачкою та вітчимом в одній сім`я, плаче. Згідно з довідкою № 37 від 29.09.2023, виданою Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , позивач разом з сином проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де позивачем створені відповідні умови для нормального проживання та розвитку дитини. Відповідно до довідки № 241 від 25.09.2023 син навчається у 3-А класі середньої загальноосвітньої школи № 3 м. Трускавця. Школа розташована поряд з місцем їх проживання. Орган опіки та піклування Трускавецької міської ради провів обстеження умов проживання малолітнього сина за їхнім місцем проживання, внаслідок якого встановлено, що для дитини облаштоване окреме спальне та робоче місце. Житло з усіма комунальними зручностями, оснащене необхідними меблями та побутовою технікою, санітарно-гігієнічний стан задовільний. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Трускавецької міської ради щодо визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування вважає, за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина з позивачем. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - представника органу опіки та піклування Трускавецької міської ради, а також відхилив висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітнього сина з батьком, необгрунтувавши причини його відхилення.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27.11.2023 в частині визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов у цій частині задовольнити. Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), за його місцем проживання (перебування).

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу між сторонами апелянтом не оскаржується, тому апеляційним судом в силу вимог ч.1 ст. 3767 ЦПК України не переглядається.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині таким вимогам не повністю відповідає.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією витягу із свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 15.07.2015.

З висновку органу опіки і піклування Трускавецької міської ради щодо визначення місця проживання малолітньої дитини вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання дитини задовільні: наявні необхідні меблі та побутова техніка; для дитини облаштоване окреме спальне та робоче місце; мама дитини, ОСОБА_2 , подала заяву щодо розгляду питання на засіданні комісії без її участі та вказала, що не проживає разом з сином тривалий час; відповідно до характеристики, наданої ОСББ «Смерічка» ОСОБА_1 проживає разом з сином та самостійно займається його вихованням з квітня 2023 року. Виходячи з інтересів малолітнього, беручи до уваги факт повного матеріального забезпечення та виховання дитини батьком орган опіки і піклування Трускавецької міської ради вприйшов до висновку про доцільність визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 за місцем його проживання чи перебування.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Відповідно до частини першої статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом встановлено, що фактично спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком дитини, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни її місця проживання, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися із сином.

Зокрема, відповідачка ОСОБА_2 у своїй заяві від 25.11.2023 зазначила, що позов визнає частково, однак позовну вимогу про стягнення аліментів з неї на утримання сина не визнає, так як буде добровільно утримувати сина.Тобто, із вказаної заяви вбачається, що мати не заперечує стосовно визначення місця проживання дитини з батьком, спору з цього приводу не виникає.

Після звернення батька дитини до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, відповідачка не подала до суду відзив на позовну заяву, у встановленому порядку з самостійним позовом до суду або із зустрічним позовом в межах розгляду даної справи про визначення місця проживання дитини разом з нею, не зверталася.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову батька дитини про визначення місця проживання сина разом із ним, оскільки ним не доведено, що його права порушені. А відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла.

Такий самий висновок за аналогічних обставин справи зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.07.2024 у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964 св 24).

Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду в цій частині не спростовують.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до положень статей 180 та 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Положення частини 1 статті 182 СК України визначають обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів і до таких належать: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи, що за обставинами цієї справи встановлено, що син сторін проживає разом з батьком, колегія суддів прийшла до висновку про підставність вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь із ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів та постановити в цій частині нову постанову про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 27 листопада 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів. Постановити в цій частині нову постанову про задоволення позову.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 30.08.2024

Головуючий

Судді