ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м.Суми

Справа №583/3522/23

Номер провадження 22-ц/816/1895/24

22-ц/816/455/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Калантаєнка Сергія Вікторовича на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2023 року, повний текст якого складено 03 листопада 2023 року, та на додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2023 року, повний текст якого складено 09 листопада 2023 року, в складі судді Ільченко В.М., ухвалених в м. Охтирка, -

в с т а н о в и в :

24 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_4 , а також про визнання права власності на 3/4 від 11/25 частини господарства АДРЕСА_1 та надання відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 2004 року заявниця перебувала у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а з 2006 року проживали з ним однією сім`єю в будинку по АДРЕСА_2 , вели спільний бюджет, спільно планували покупки та витрати. Весь час спільного проживання позивачка опікувалася ОСОБА_4 , готувала їжу, прала одяг, прибирала в кімнатах. ОСОБА_4 пропонував позивачці укласти шлюб, однак вона відмовлялася, так як була особою з інвалідністю. Вказує, що зареєстрована за вказаною адресою і фактично це є її єдине постійне житло. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер і після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Заявниця вже зверталась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, однак відповідачка ОСОБА_2 подала заяву, в якій зазначила, що має місце спір про право. Зазначає, що відповідачки, які є дочками ОСОБА_4 , його майже не відвідували, а тому вважає, що має право на частину будинку, належного спадкодавцю.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2023 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Абрамовича О.В. про відшкодування судових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування судових витрат 2000 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі. Вказує, що стороною позивачки доведено як факт її проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, так і право на спадкування разом з відповідачками.

Крім того, в апеляційній скарзі представник позивачки не погоджується з додатковим рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, просить його скасувати. Звертає увагу суду на тяжке майнове становище позивачки, інвалідність третьої групи та мінімальну пенсію.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Тимченко С.Л. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. На думку представника, викладені в апеляційній скарзі доводи вже були предметом розгляду суду першої інстанції, обґрунтовано ним спростовані та зводяться до переоцінки доказів у справі. Проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є наслідком набуття права на спадкування, тим більше якщо спадкове майно набуте раніше за встановлений факт такого проживання. Позивачка фактично є спадкоємицею четвертої черги, а відповідачки - першої, проте у спірних правовідносинах отримати право на спадкування у першу чергу можливо за доведення наявності передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України фактів та обставин, які позивачка не довела.

Відповідно до ч. 1 - ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника - адвоката Кудіна О.М., ОСОБА_2 , її представника - адвоката Тимченка С.Л., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду та додаткове судове рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 19 липня 2004 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_4 11/25 частин житлового будинку з побутовими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 .

05 серпня 2004 року ОСОБА_4 зареєстрував право приватної власності на 11/25 частин вказаного будинку.

Згідно з договором № 159 від 28 грудня 2005 року для реєстрації в житловому приміщенні в будинку ОСОБА_4 надав дозвіл на постійну реєстрацію ОСОБА_1 в житловому будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно до запису в будинковій книзі в будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 зареєстрована в будинку з 03 січня 2006 року.

Довідкою квартального уповноваженого виконавчого комітету Охтирської міської ради № 58 від 09 березня 2023 року підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_2 та фактично проживає з 03 січня 2006 року разом з ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 шлюб не реєстрували, з 2006 року в інших зареєстрованих шлюбах не перебували.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , 01 березня 2023 року Першою Охтирською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа № 31/2023 (номер у спадковому реєстрі 70330536). Інформація про наявні заповіти відсутня.

01 березня 2023 року до вказаної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 .

26 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до нотконтори із заявою про включення її до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , на яку 04 серпня 2023 року нотаріус надав письмову відповідь, у якій запропоновано надати документи, що підтверджують факт родинних відносин.

Відповідачками в суді першої інстанції визнано, що з 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали у спірному будинку, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки. Ці обставини також підтвердили свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Зокрема, свідок ОСОБА_6 суду першої інстанції пояснив, що знав ОСОБА_4 з 2000 року, з ОСОБА_1 познайомився пізніше, коли підключав воду у господарстві ОСОБА_4 . Позивачка на той час вже проживала з ОСОБА_4 , який повідомляв свідку, що розлучився з першою дружиною, яка проживала в іншій половині будинку. В 2015 році дружина свідка знаходилася у лікарні і в одній палаті з нею також проходила лікування ОСОБА_1 . ОСОБА_4 постійно її відвідував, приносив ліки, піклувався про неї. Після цього свідок неодноразово був у гостях у ОСОБА_4 , було видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають як сім`я.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з ОСОБА_1 познайомилася з 2005 року. Пізніше приходила в гості та бачила там ОСОБА_4 . Свідок сприймала ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як сім`ю. Після того як ОСОБА_4 та ОСОБА_1 переїхали на АДРЕСА_2, стали бачитися тільки у місті. Свідок неодноразово бачила ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на ринку, коли вони спільно придбавали продукти. ОСОБА_4 не мав особливих проблем зі здоров`ям, був активним.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що знав ОСОБА_4 з середини 80-х років. З ОСОБА_1 познайомився десь з 2006 року, бо бачив її у ОСОБА_4 , до якого часто приїжджав. Може підтвердити, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 жили як одна сім`я, вели спільний бюджет. На здоров`я ОСОБА_4 не скаржився, його смерть була досить несподіваною.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є його двоюрідними сестрами, він проживає з ними по сусідству впродовж 37 років. Часто бачив ОСОБА_4 , хоча в гості до нього не ходив, однак на вулиці спілкувалися, часто зустрічалися в магазині, куди ОСОБА_4 приходив за продуктами. ОСОБА_1 проживала з ОСОБА_4 тривалий час. Бачив її, коли вона придбавала продукти в магазині, а також бачив, коли очікувала транспорт на зупинці.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що працюють разом з відповідачкою ОСОБА_2 10 лютого 2023 року свідок поїхала на виклик до ОСОБА_4 , їх зустріла ОСОБА_2 . На той час саме вимкнули світло. У ОСОБА_4 була задишка. На питання свідка відповідала ОСОБА_1 , хоча ОСОБА_4 міг розповісти самостійно, був при свідомості. ОСОБА_1 говорила, що живе з ним 15 років. Свідок вважала, що це дружина ОСОБА_4 . Так як були деякі відхилення, за результатами обстеження ОСОБА_4 було запропоновано госпіталізацію, на що той погодився, вийшов до автомобіля. Його супроводжувала ОСОБА_2 . Через деякий час свідок дізналася від ОСОБА_2 , що ОСОБА_4 помер, що її здивувало, оскільки його стан на момент госпіталізації не був тяжким чи загрозливим. Вже потім свідку стало відомо, що ОСОБА_4 не був у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 .

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що позивачка фактично проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю з 2006 року і на момент його смерті, тобто понад п`ять років, а тому заявниця є спадкоємицею за законом четвертої черги. Відповідачки є дочками померлого, тобто спадкоємицями першої черги. Після смерті ОСОБА_4 відповідачка ОСОБА_2 прийняла спадщину як спадкоємиця за законом першої черги, а відтак позивачка, як спадкоємиця за законом четвертої черги, не отримує право на спадкування. Суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані і позивачка протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала йому іншу допомогу, а відтак у позивачки не виникає право на отримання спадщини на житловий будинок після смерті ОСОБА_4 як спадкоємиці четвертої черги, оскільки спадщину прийняла спадкоємиця першої черги. Також судом не встановлено існування підстав, визначених приписами ст. 1259 ЦК України для надання ОСОБА_1 права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Відтак, суд вважав, що факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 як чоловіка та жінки без шлюбу є доведеним, проте проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно, набуте під час спільного проживання. В той же час, позивачкою не порушується питання про визнання права власності на майно в зв`язку з його набуттям в період спільного проживання. Натомість, позивачка порушує питання про визнання права власності в порядку спадкування, а оскільки не доведені обставини, на які заявниця посилається як на підставу своїх вимог, суд відмовив у задоволенні заявлених у позові вимог.

Вирішуючи питання компенсації відповідачці понесених витрат за надану правничу допомогу, суд встановив, що ОСОБА_2 дійсно понесла відповідні витрати у сумі 16736 грн, проте, урахувавши не співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, характер спірних правовідносин, необхідний і фактично наданий обсяг правової допомоги, а також майновий стан позивачки, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з позивачки на користь відповідачки 2000 грн відповідних витрат.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що спірним майном у цій справі є 3/4 від 11/25 частини господарства АДРЕСА_1 . Матеріалами справи підтверджується, що спадкодавець ОСОБА_4 набув у власність 11/25 частин вказаного домоволодіння ще до спільного проживання з ОСОБА_1 , тобто це майно є його особистою власністю. Водночас, позивачка не ставить питання про визнання права спільної сумісної власності на це майно чи права на витрачені внаслідок поліпшення цього майна кошти за час спільного проживання, проте заявниця претендує на це майно як на спадщину шляхом зміни порядку черговості його спадкування, окремо заявляючи вимогу про надання відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги.

Отже, вимоги стосовно встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу фактично відповідачками визнаються і не оспорюються, а похідні вимоги стосовно визнання права на спільне майно, набуте за час проживання однією сім`єю, не заявляються, тобто в цій частині позову права ОСОБА_1 судовому захисту не підлягають, оскільки не порушуються.

Водночас, вимоги щодо права на спадщину та зміну черговості спадкування становлять окремий предмет доказування та юридичні наслідки.

Так, спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;

друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Проте, позивачкою не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 у період проживання з ОСОБА_1 не міг самостійно забезпечувати умови свого життя чи потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як зазначалось вище, не є підставою для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування.

Ні позов, ні доводи апеляційної скарги не містять обставин про те, що позивачка опікувавсь спадкодавцем чи надавала йому допомогу, тобто відсутні достатні обставини для зміни черговості спадкування в розумінні ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Під час розгляду справи позивачкою не надано належних доказів, які б давали їй право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та не доведено відповідними засобами доказування наявність вказаних у ст. 1259 ЦК України юридичних фактів у їх сукупності для зміни черговості одержання права на спадкування.

На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин наведені вище норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Суд першої інстанції належним чином мотивував рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому доводи апеляційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, колегія суддів до уваги не бере.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Погоджується колегія суддів також і з висновками місцевого суду, викладеними у додатковому судовому рішенні.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що розмір понесених відповідачем витрат на загальну суму 16736 грн за надану професійну правничу допомогу адвоката доведено наступними письмовими доказами: договір №54 про надання правової (правничої) допомоги від 14 серпня 2023 року, акт від 25 жовтня 2023 року приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором № 54 про надання правової (правничої) допомоги, розрахункова квитанція №54 про оплату.

Водночас, як правильно встановлено місцевим судом, заявлена до компенсація суми витрат за надану правничу допомогу у розмірі 16736 грн не співмірна розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, характеру спірних правовідносин, необхідному і фактично наданому обсягу правової допомоги. Також колегія суддів звертає увагу і на майновий стан позивачки, який став підставою для зменшення розміру судового збору за подання апеляційної скарги. Відтак, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з позивачки на користь відповідачки 2000 грн витрат на правничу допомогу, а тому додаткове рішення також слід залишити без змін.

Ухвалюючи судові рішення у даній справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позову, та часткову компенсацію витрат за надану правничу допомогу.

Підстав для скасування рішення та додаткового судового рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калантаєнка Сергія Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2023 року та додаткове рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина