Ухвала

29 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 454/3898/23

провадження № 61-12037ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокурати, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на свою користь 700 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Сокальський районний суд Львівської області рішенням від 12 квітня 2024 року позов задовольнив частково. Стягнув з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 600 000,00 грн відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Львівський апеляційний суд постановою від 06 серпня 2024 року апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнив частково. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 квітня 2024 року в частині розподілу судових витрат та віднесення судового збору за рахунок держави - скасував. Стягнув з Львівської обласної прокуратури у дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 5 983,00 грн. Врешті рішення суду залишив без змін.

15 серпня 2024 року керівник Львівської обласної прокуратури подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3 028,00 грн.

Ціна позову в цій справі становить 700 000,00 грн, що станом на 01 січня 2024 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено в справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і вони не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Разом із цим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 12 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 06 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокурати, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов