________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/495/24
УХВАЛА

14.08.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Скриль Ю.А.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику, сторін заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Михайлової Катерини Анатоліївни про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

12.08.2023 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Михайлова Катерина Анатоліївна звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просить суд встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , яки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 21.07.2018 по 18.02.2024; визнати квартиру АДРЕСА_1 , 6 станція Люстдорфської дороги в м. Одесі, та автомобіль марки HYUNDAI, модель TUCSON, державний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; в порядку поділу майна визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , 6 станція Люстдорфської дороги в м. Одесі та 1/2 частину автомобілю марки HYUNDAI, модель TUCSON, державний номер НОМЕР_1 ; у власності ОСОБА_1 залишити право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , 6 станція Люстдорфської дороги в м. Одесі та 1/2 частину автомобілю марки HYUNDAI, модель TUCSON, державний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 14.08.2024 відкрито провадження у цивільній справі.

Одночасно з поданням позовної заяви представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони державному нотаріусу Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панашенку І.П. чи будь-якому іншому державному або приватному нотаріусу вчиняти буд-які дії, пов`язані з видачею свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадкова справа № 243/2024);

- заборони відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим фізичним та юридичним особам здійснювати дії щодо відчуження, розпорядження майном, в тому числі передачу під заставу, іпотеку, заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації (в тому числі нотаріусам, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, його посадовим особам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкриття та/або закриття розділів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо оспорюваного об`єкту нерухомого майна, яке за життя належало спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборони відповідачу ОСОБА_4 та будь-яким іншим фізичним або юридичним особам здійснювати дії щодо відчуження, розпорядження майном, у тому числі передачу під заставу, іпотек, заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, вносити у державні реєстри записи про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо оспорюваного об`єкту нерухомого майна, яке за життя належало спадкодавцю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просила заборонити відповідачу ОСОБА_4 передавати у користування будь-яким іншим фізичним або юридичним особам транспортний засіб марки HYUNDAI, модель TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2018 року випуску, номер шасі: НОМЕР_3 , право власності на який зареєстроване за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Значення цього інституту полягає в тому, що ним захищаються права позивача у разі несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, продати чи знищити його та з метою попередження інших потенційних труднощів, що виникають під час реалізації рішення суду у конкретній справі.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У заяві про забезпечення позову, зокрема, повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначила, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням обґрунтувань та доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, а також чи не перешкоджає такий вид забезпечення здійсненню господарської діяльності юридичної особи чи фізичної особи-підприємця.

Цивільне процесуальне законодавство не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна/закриття рахунків чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача, як на підставу необхідності вжиття заходів забезпечення позову, посилається на побоювання щодо розпорядження відповідачем ОСОБА_2 майном, щодо якого існує спір про право, зразу після отримання нею свідоцтва про спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, відповідач отримає свідоцтво про право на спадщину не раніше 18 серпня 2024 року.

З приводу заборони державному нотаріусу Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області Панашенку І.П. чи будь-якому іншому державному або приватному нотаріусу вчиняти будь-які дії, пов`язані з видачею свідоцтва про спадщину, суд вважає таку вимогу такою, що не відповідає нормам чинного законодавства України, з огляду на наступне.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлюється Законом України «Про нотаріат».

Статтею ст. 42 вказаного Закону передбачено, що за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

Таким чином, можливість зупинення вчинення нотаріальних дій, у тому числі зупинення дій з видачі свідоцтва про спадщину, прямо передбачено нормами ст. 42 Закону України «Про нотаріат» та, за відсутності доказів неправомірності вчинюваних дій нотаріусом, не потребують вжиття судом заходів із забезпечення позову шляхом заборони нотаріусам вчиняти певні дії.

Щодо вимоги представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони іншим державним та приватним нотаріусам вчиняти будь-які дії, яка обумовлена побоюваннями позивача з приводу можливої передачі спадкової справи іншому нотаріусу, суд зазначає наступне.

Передача спадкових справ, заведених у державній нотаріальній конторі, можлива у випадках, коли спадкова справа заведена в багатоскладовій державній нотаріальній конторі (у такій конторі працюють два і більше державних нотаріуса), оскільки документи зберігаються в архіві контори, а не у державного нотаріуса особисто. У зв`язку з чим спадкоємець може звернутися до будь-якого іншого державного нотаріуса цієї контори для оформлення своїх спадкових прав.

Передача спадкової справи, заведеної у приватного нотаріуса, можлива тільки у випадках, передбачених положеннями підпункту 2.7 пункту 2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5.

У разі порушення нотаріусом прав особи при оформленні спадщини, остання має право в порядку статті 50 Закону «Про нотаріат» оскаржити нотаріальну дію або відмову в її вчиненні до суду.

Ураховуючи, що представником позивача не надано доказів на підтвердження наведених припущень щодо спроб передати спадкову справу до іншого нотаріуса, а також наявності існування підстав для такої передачі відповідно до вимог законодавства, суд вважає вимогу про забезпечення позову шляхом заборони іншим державним та приватним нотаріусам вчиняти будь-які дії не обґрунтованою та передчасною.

Щодо вимоги про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти певні дії щодо спадкового майна, суд дійшов таких висновків.

З аналізу ст.ст. 317-319 ЦК України, лише власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦКУ права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом з цим, необхідно розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Таким чином, побоювання, про які зазначає представник позивача, щодо можливості відповідачем реалізувати спірну квартиру одразу після отримання свідоцтва на спадщину, спростовуються нормами Цивільного Кодексу України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Під час надання оцінки обґрунтуванню вимог представника позивача щодо можливого відчуження відповідачем транспортного засобу, суд виходить з наступного.

Ураховуючи, що свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців (постанова ОП ВС від 05 вересня 2022 року справа № 385/321/20), право розпоряджатися рухомим майном, зокрема транспортним засобом, отриманим у спадщину, можливе лише після його перереєстрації за спадкоємцем на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, до отримання відповідачем свідоцтва про права на спадщину та вчинення реєстраційних дій щодо спірного транспортного засобу, унеможливлює вчинення ним відповідно до вимог законодавства України будь-яких дій з його відчуження.

Окрім цього, відповідно до ст. 61 Закону України «Про нотаріат» для охорони спадкового майна нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування провадять опис майна і передають його на зберігання спадкоємцям або іншим особам. Хранителі, опікуни та інші особи, яким передано на зберігання спадкове майно, попереджаються про відповідальність за розтрату або приховування спадкового майна, а також про матеріальну відповідальність за заподіяні збитки.

Отже вимога про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії відповідачем щодо відчуження та/або іншого розпорядження майном, щодо якого виник спір про право, є передчасною, оскільки до моменту реєстрації права власності на підставі свідоцтва про спадщину, яке б за відсутності спору, відповідач отримала 18 серпня 2024 року, відповідач позбавлена в силу закону можливості вчиняти певні дії.

Окрім цього, як вже зазначалось, у разі надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, до суду, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.

З урахуванням викладеного, а також норм ст. 150 ЦПК України, суд вважає, що забезпечення позову є необґрунтованим, передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача, в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Михайлової Катерини Анатоліївни про забезпечення позову - відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала складена та підписана 14.08.2024.

Суддя Скриль Ю. А.