Справа № 523/1751/24
Провадження №2/523/2412/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" серпня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі головуючої судді: Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання: Орлова В.Я.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 24 в місті Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/1751/24 за позовною заявою представника позивача Ващук Юлії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивачки Ващук Ю.С. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що 26.02.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 103. Від даного шлюбу народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть. ОСОБА_2 не проживає з ОСОБА_1 тривалий час, після анексії Автономної Республіки Крим, а саме з 2014 року. За наявної у ОСОБА_1 інформації відповідач має громадянство Російської Федерації. Окрім того, ОСОБА_2 було розірвано шлюб укладений між ним та ОСОБА_1 за законодавством держави свого громадянства, про що він повідомляв позивачку в телефонному режимі.

Після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 , позивачка придбала нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 29,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 24.10.2019 року. За придбання вказаної квартири позивачкою було сплачено 388000,00 грн. Вищевказані кошти були особистим майном позивачки, оскільки зароблені ОСОБА_1 після фактичного припинення шлюбних відносин з ОСОБА_2 , та були позичені в борг позивачкою, які повертались за рахунок коштів останньої. Вказану квартиру позивачка придбала, щоб проживати в неї разом з дитиною.

Вищевказаний Договір було укладено в той час, коли шлюб із відповідачем за законодавством України не було розірвано, наразі у ОСОБА_1 виникають труднощі у розпорядженні належному їй майні у вигляді квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . А тому, просить суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 09.02.2024 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 у підготовче судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 у підготовче засідання не з`явився. Однак, в матеріалах справа наявна заява ОСОБА_2 посвідчена нотаріусом Радянсько-Гаванського нотаріального округу Хабаровського краю Улибіним В.А., зареєстровано в реєстрі за № 77/2446-н/27-2024-1-275 від 20.08.2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_2 відомо про дану цивільну справу, та він визнає позовні вимоги.

Згідно приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

По справі встановлено, 26.02.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, було зареєстровано шлюб за актовим записом № 103, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 від 26.02.2011 року.

Із позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 не проживає з ОСОБА_1 тривалий час, після анексії Автономної Республіки Крим, а саме з 2014 року. За наявної у ОСОБА_1 інформації відповідач має громадянство Російської Федерації. Окрім того, ОСОБА_2 було розірвано шлюб укладений між ним та ОСОБА_1 за законодавством держави свого громадянства, про що він повідомляв позивачку в телефонному режимі.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Глави 8 Сімейного кодексу України.

Так, згідно приписів ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Судом встановлено, що 24.10.2018 року ОСОБА_5 набула у приватну власність житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 24.10.2018 року.

Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 362574902 від 19.01.2024 року.

Суд констатує, що зазначено майно було придбано позивачкою за час перебування у шлюбі із ОСОБА_2 .

За придбання вказаної квартири позивачкою було сплачено 388000,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи Платіжним дорученням № 10 від 24.10.2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 388000,00 грн.

Підставою для звернення до суду з даним позовом слугувало те, що вказана вище житлова квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_1 , та як наслідок на дане нерухоме майно не розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя. Проте, враховуючи той факт, що спірна квартира була придбана у період перебування у шлюбі із відповідачем, ОСОБА_1 не може належним чином розпорядитися належним їй майном.

Суд констатує, що в рамках розгляду даної справи відповідачем ОСОБА_2 була подана нотаріально посвідчена заява нотаріусом Радянсько-Гаванського нотаріального округу Хабаровського краю Улибіним В.А., зареєстрована в реєстрі за № 77/2446-н/27-2024-1-275 від 20.08.2024 року, з якої вбачається, що відповідач підтверджує той факт, що він дійсно не проживає із ОСОБА_1 вже тривалий час, є громадянином РФ, шлюб із позивачкою розірвав згідно законодавства своєї країни та створив нову сім`ю. Окрім того, у поданій заяві відповідач підтвердив обставини викладені ОСОБА_1 у даній справі, позов визнає, та не заперечує проти його задоволення.

Статтею 60 СК України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 11.04.2019 року з розгляду справи №339/116/16-ц (провадження №61-15462св18), яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно приписів ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 522/19610/15-ц (провадження 61-35779ск18).

Таким чином, враховуючи що житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , буда придбана позивачкою ОСОБА_1 за особисті кошти у період перебування у шлюбі із гр. ОСОБА_2 , що відповідачем не заперечувалося, суд доходить висновку, що вказана квартира не є спільним майном подружжя, а належить позивачці на праві особистої приватної.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність позивачем викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі та захисту порушеного права позивача в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. ст.ст. 4, 7, 10, 49, 76, 79, 211, 228, 258 259, 264, 265, 278, 279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача Ващук Юлії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на житлову квартиру що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У зв`язку з відсутністю електроенергії в приміщені Суворовського районного суду м. Одеси повний текст рішення суду складено 30 серпня 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси: І.О. Кремер