КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

установив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що сімейні стосунки у них з чоловіком через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги не склалися, на даний час вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства та бюджету не ведуть, а тому вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберігати її надалі недоцільно.

Просила суд, розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , зареєстрований 26 січня 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 78, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище ОСОБА_3 , а також стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року зазначений вище позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований 26 січня 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №78 розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 відновлено дошлюбне прізвище ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що оскаржуване рішення було постановлено за його відсутності, про дату і час судового засідання він не був повідомлений, внаслідок чого був позбавлений можливості заявити клопотання про надання часу для примирення, оскільки за межами суду, через протидію позивача він не може побачити ані її, ані їх спільних дітей.

Наголошує, що він був позбавлений можливості особистої участі в розгляді справи, оскільки в заяві позивачем було вказано неправильну адресу його проживання, а також неправильний номер його телефону.

Просив суд, скасувати рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі без задоволення позовних вимог.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала заяву/відзив, в обґрунтування якого зазначила, що як до шлюбу так і після заключення шлюбу вона з відповідачем разом не проживали та не проживають.

Вказує, що на даний час проживає з іншим чоловіком у громадянському шлюбі, який забезпечує її та її дітей. ОСОБА_1 не являється біологічним батьком її дітей.

Наголошує, та просить проти її волі не примушувати її до перебування бути у шлюбі з відповідачем від якого вона потерпіла - фізичне, психологічне та економічне насильство та не руйнувати її стосунки з громадянським чоловіком, з яким 21 липня 2024 року буде рік їхньої щасливої родини.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 26 січня 2023 року Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №78, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 січня 2023 року.

Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В період спільного проживання сімейні стосунки у сторін через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги не склалися, на даний час вони разом не проживають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства та бюджету не ведуть.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із зібраних та досліджених по справі доказів, враховував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, та дійшов висновку, що сторони зберігати шлюб не бажають.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).

Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції відповідач у апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду, щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що він був позбавлений можливості особистої участі в розгляді справи, оскільки про дату і час судового засідання він не був повідомлений належним чином, тому не мав можливості подати клопотання про надання часу для примирення, а тому оскаржуване рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 достеменно знав про перебування в провадженні суду першої інстанції зазначеної вище справи, в матеріалах справи наявні заяви ОСОБА_1 про невизнання позову, проте відповідач жодного разу в судове засідання не прибув та клопотання про надання строку для примирення суду не надав.

Колегія суддів звертає увагу, що виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання його права вимагати розірвання шлюбу.

У позовній заяві позивач зазначила, що подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу буде суперечити її інтересам.

Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а також врахувавши відсутність майнового спору, суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи, є непереконливими, та такими що не спростовують висновків суду першої інстанції, а також не впливають на правильність прийнятого рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба