Справа №333/4197/18
Провадження №2/333/2549/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (юридична адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205, ), до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

09.08.2018 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №09/2005/0731Фкз.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.11.2005 року між ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 09/2005/0731Фкз, відповідно до якого остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 3000,00 доларів США, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором строком до 01.11.2010 року.

Виконання умов кредитного договору забезпечено договорами іпотеки та поруки, укладеними того ж дня між банком та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 18.08.2017 року виникла заборгованість у розмірі 20 016,35 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 510 545,21 грн.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПАТ «КБ «Надра» розпочалася процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2018 року позов задоволено та стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» 1 395 доларів 19 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 35 586,29 грн. - заборгованість по кредиту; 1 383 долари 35 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 35 284,29 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 749 доларів 56 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 19 118,58 грн. заборгованість по сплаті комісії; 16 488 доларів 25 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 420 556,05 грн. заборгованість за пенею; судові витрати по 3 829,09 грн. з кожного.

Ухвалою суду від 16.09.2021 року замінено у виконавчих листа по цивільній справі №333/4197/18 стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп».

Ухвалою суду від 12.03.2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 задоволено, скасовано заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2018 року та призначено підготовче судове засідання.

26.03.2024 року до суду від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що підписи ОСОБА_3 на паспорті та кредитному договорі суттєво відрізняються. Крім того, касові операції в банках України в 2005 році регулювались Інструкцією про касові операції в банках України, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, відповідно до якої касовими документами, що підтверджують видачу готівки в касі банку є заява на видачу готівки (додаток 8) та видатковий касовий ордер (додаток 10). Наданий позивачем меморіальний ордер є внутрішньобанківським розрахунковим документом, який не відноситься до касових документів. Тобто, позивачем не надано документів, що підтверджують факт отримання ОСОБА_3 суми кредиту в розмірі 3000 дол. США. Також не надано жодних належних та допустимих доказів про часткове погашення кредиту, адже згідно позовних вимог заборгованість по кредиту становить лише 1395,19 дол. США. Звертає увагу суду, що пеня в розмірі 16488 дол. США майже в 12 разів більше ніж заборгованість за кредитом, що не відповідає завданню цивільного судочинства справедливому розгляду і вирішенню справи та сталій судовій практиці. Позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, що є також підставою для відмови у позові.

Ухвалою суду від 24.05.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

27.05.2024 року до суду від представника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - Клещ О.В. надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що відповідно до розділу 4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України №254 від 18.06.2003 року, меморіальний ордер є первинним документом, який використовується для безготівкових розрахунків, у зв`язку з чим вона надає зведений меморіальний ордер від 18.11.2005 року філіалу ОАО КБ «Надра» Запорізького районного управління. Також надає копію опису валютних документів та супровідний лист, які складені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що підтверджують часткову сплату кредиту ОСОБА_5 в розмірі 2 334,45 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 11 764,45 грн. Виписки по особовим рахункам боржника надати неможливо через сплив строку їх зберігання.

30.05.2024 року до суду від представника ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» - Клещ О.В. надійшли додаткові пояснення №2, в яких вона пояснює, що відповідно до практики Верховного суду доказами сплати кредиту визнаються не тільки виписки, а і зведені облікові документи, що складені на підставі первинних документів, тому вважає надані нею документи належними доказами по даній справі.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позов в повному обсязі з підстав, наведених у ньому. Додала, що факт отримання грошових коштів в розмірі 3000 дол. США та часткової оплати підтверджується меморіальними ордерами та описами валютних документів.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що підпис у кредитному договорі та в паспорті ОСОБА_3 різні, що свідчить про те, що вона не підписувала кредитний договір. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б свідчили про отримання позичальником грошових коштів, а також часткової сплати заборгованості по кредитному договору. Заява від 03.11.2015 року свідчить тільки про наміри отримати гроші, а не про факт їх отримання. Зведені меморіальні ордери не можуть бути належними доказами, оскільки це внутрішні документи банку, а також на них немає підпису та печатки. Додав, що ОСОБА_3 знайома з ОСОБА_4 , оскільки вони мешкають в одному будинку, однак кредит не брала, де останній був поручителем. Просив застосувати строк позовної давності.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 02.11.2005 року між ПАТ КБ «Надра» (правонаступник ВАТ КБ «Надра») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 09/2005/0731Фкз, відповідно до якого остання отримала у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором строком до 01.11.2010 року.

Згідно п. 1.3 Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 11% річних.

Плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,5% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розмірів процентів, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п. 1.1 цього Договору. Плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом.

Пунктом 1.5 кредитного договору передбачена комісійна винагорода, що складає 1% від суми кредиту зазначеної у п. 1.1 Договору.

Надання кредиту проводиться шляхом видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена в іноземній валюті доларах США, або перерахуванням коштів за реквізитами, вказаними позичальником письмово після укладання договору іпотеки та сплати комісійної винагороди на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий у Філії ВАТ КБ «Надра» Запорізьке РУ (п. 3.1)

Відповідно до пунктів 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору № 09/2005/0731Фкз від 02.11.2005 року позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені пунктом 1.3 цього договору платежі шляхом здійснення перерахування на рахунок банку суми мінімально необхідного платежу у валюті кредиту. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 73,75 доларів США. Позичальник вносить черговий мінімальний платіж щомісячно до 20 числа поточного місяця.

Згідно п. 5.1 кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3 цього Договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.2.3 цього Договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 1% (один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

В п. 5.2. кредитного договору зазначено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3, 4.3.9, 4.3.10. цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1 цього Договору, за кожен випадок.

02.11.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки №09/2005/0731Фкз, відповідно до якого іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника, що витікає із кредитного договору, передає в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку Предмет іпотеки.

Відповідно до іпотечного договору, предметом іпотеки є житловий будинок АДРЕСА_3 та земельна ділянка площею 0,24 га, на якій знаходиться вказаний будинок.

Також, в якості забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором №09/2005/0731Фкз від 02.11.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов яких останній, як поручитель зобов`язувався перед банком відповідати за виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

21.07.2020 року відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронних торгів № UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» був укладений Договір №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги.

За умовами даного договору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набуло право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, в тому числі за кредитним договором №09/2005/0731Фкз, укладений 02.11.2005 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Надра», договором іпотеки №09/2005/0731Фкз від 02.11.2005, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Щодо укладання кредитного договору та додаткових договорів до нього.

За ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором.

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.07.2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21) зазначено, що: «Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст 81 ЦПК України).

Відповідач ОСОБА_3 правомірність вищезазначеного договору на вищевикладених умовах у цій справі не спростовувала (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), будь-якого зустрічного позову у цій справі взагалі не подавала, відсутні будь-які судові рішення з приводу встановлення фактів підробки документів чи шахрайства.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права набуті сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню в силу вимог ст. 629 ЦК України

Таким чином, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 виникли кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № 09/2005/0731Фкз від 02.11.2005 року.

Щодо факту отримання відповідачем кредитних коштів

В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 від 03.11.2005 року, з якої вбачається, що вона просила банк видати готівку в розмірі 3000 дол. США, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_4 відповідно до кредитного договору №09/2005/0731Фкз від 02.11.2005 року.

Факт видачі кредитних коштів позичальнику в розмірі 3000 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ (на день видачі) становить 15 150 грн., підтверджується меморіальним валютним ордером №NL-1 від 03.11.2005 року.

Крім того, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» надано опис валютних документів та зведені меморіалі ордери, із яких вбачається, що ОСОБА_3 за період з 18.11.2005 року по 29.10.2008 року сплатила банку 2 334,45 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №09/2005/0731Фкз.

Факт оплати ОСОБА_3 частини заборгованості свідчить про те, що вона погодилася з умовами кредитного договору та з сумою самої заборгованості.

На підставі викладеного, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази на видачу банком кредитних коштів в розмірі 3000 дол. США, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 02.11.2005 року між ПАТ «Надра» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу вказану у договорі суму грошових коштів.

Щодо заборгованості

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Суд звертає увагу, що до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, з якого вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків, комісії по кредиту та пені, розмір яких передбачений кредитним договором №09/2005/0731Фкз від 02.11.2005 року.

Факт наявності вказаної заборгованості підтверджується матеріалами цієї справи й не спростований відповідачами в ході її розгляду.

Водночас, суд не погоджується із сумою пені.

За змістом ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (ст.11 ЦПК України).

Отже, положення ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням наведених положень норм процесуального права щодо загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Такі висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 703/1181/16-ц (провадження № 14-442цс18) та від 20.03.2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Оскільки визначений судом розмір неустойки більше ніж в одинадцять разів перевищує розмір заборгованості, суд вважає, що розмір неустойки слід зменшити до 1 395 доларів 19 центів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 35 586,29 грн., що відповідає сумі заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, беручи до уваги усе вищевикладене, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості по кредитному договору, у загальній сумі 4923 доларів 29 центів США, з яких: 1 395 доларів 19 центів США - заборгованість по кредиту; 1 383 долари 35 центів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 749 доларів 56 центів США заборгованість по сплаті комісії; 1 395 доларів 19 центів США заборгованість за пенею.

Щодо застосування строку позовної давності

З вимогою про стягнення заборгованості банк звернувся до суду 09.08.2018 року.

Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 заявив клопотання про застосування до вимог банку наслідків пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

У постановах Верховного Суду України від 19.03. 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29.10. 2014 року № 6-169цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлено, що ОСОБА_3 03.11.2005 року отримала кредит в розмірі 3000,00 доларів США, в порядку та на умовах, визначених кредитним договором строком до 01.11.2010 року.

На умовах договору ОСОБА_3 мала б щомісячно виконувати умови договору.

Банк звернувся до суду з позовом 09.08.2018 року, тобто, на думку суду, з пропуском строку позовної давності, оскільки на дату кінцевого строку повного погашення кредиту (01.11.2010 року) позивач достовірно знав про порушення свого права та особу, яка його порушила.

У кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Суд звертає увагу, що із розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж відповідачем був здійснений 29.10.2008 року.

Таким чином, навіть з урахуванням, що з вказаної дати строк позовної давності перервався, позивачем не доведено факту дотримання ним строку позовної давності або поважних причин, які б могли стати підставою для його поновлення.

В якості забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором №09/2005/0731Фкз від 02.11.2005 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір поруки, відповідно до умов яких останній, як поручитель зобов`язувався перед банком відповідати за виконання позичальником ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

Як вбачається з п. 5.3. договору поруки, дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконання поручителем своїх зобов`язань, згідно з умовами цього договору.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частиною першою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього Кодексу (у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18)).

Строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може (Постанова Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14).

З позовом до поручителя у цій справі банк звернувся у 09.08.2018 року, отже він пропустив шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя, який передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, оскільки зобов`язання ОСОБА_4 за договором поруки припинились 01.05.2011 року.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Тобто у разі пропуску банком строку позовної давності за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до позичальника, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (звернення стягнення на заставлене майно) і подання майновим поручителем окремої заяви про застосування строку позовної давності не вимагається.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності відносно відповідача ОСОБА_3 та спливу шестимісячного строку для пред`явлення вимоги до поручителя відносно ОСОБА_4 .

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 12, 13, 19, 76, 81, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, 204, 205, 207, 253, 254, 256, 257, 261, 266, 267, 526, 549 - 552, 598, 599, 626, 628, 629, 638, 1048 - 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (юридична адреса: 49089, м. Дніпро, вул. Автотранспортна, буд. 2, оф. 205, ), до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.08.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод