Справа № 127/5895/23
Провадження № 2/127/680/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Вдовцової Л.К.,

відповідача ОСОБА_2 та його представника - адвоката Дмитрійчук А.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 з вказаним вище позовом.

12.08.2024 представник позивача - адвокат Вдовцова Л.К. подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов в інтересах позивачки ОСОБА_1 , шляхом накладення арешту, з забороною його відчуження до набрання рішення суду по даній справі законної сили на житловий будинок, господарські приміщення та споруди за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 .

В період з 12.08.2024 по 30.08.2024 суддя Бессараб Н.М. перебувала у щорічній відпустці.

Заява мотивована тим, що сторони по справі з 18.11.1998 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний між ними рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 04.10.2019. Але сторони помирилися і продовжували проживати однією сім`єю, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Від шлюбу мають двох дітей, з яких один син неповнолітній. 20 лютого 2018 року сторони за договором купівлі-продажу придбали земельну ділянку площею 0,0467 га за адресою: АДРЕСА_1 , а також відповідно до договору купівлі-продажу від 20 лютого 2018 року придбали незавершене будівництво, яке знаходилось на цій присадибній земельній ділянці. На вказаній присадибній ділянці був розташований: садовий будинок, сарай літ. «Б», огорожа №1,2, колодязь №3. В період шлюбу сторони на придбаній ними земельній ділянці побудували спірний житловий будинок. Відповідач неодноразово намагався різними способами позбавити позивачку частини спільного майна подружжя, яке є предметом даного спору. По цій справі відповідач перешкоджав проведенню судової експертизи, яка була призначена судом, не допускаючи до будинку експерта для проведення експертизи. 11 серпня 2024 року позивач випадково на інтернет сайті побачила оголошення про продаж відповідачем ОСОБА_2 спірного будинку і тому з`явилася необхідність забезпечити позов відповідно до умов ст. 150 ЦПК України. Позивач вважає, що невжиття забезпечення позову може привести до порушення її права та інтересу за захистом якого вона звернулася до суду по даній справі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Вдовцова Л.К. в судовому засіданні підтримали заяву про забезпечення позову, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Дмитрійчук А.А. в судовому засіданні заперечили щодо задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження, що відповідач вчиняє дії щодо відчуження спірного майна. Крім того, зазначили, що у спірному житловому будинку зареєстрований неповнолітній син сторін.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши заяву представника позивача про забезпечення позову в сукупності з матеріалами цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Предметом заявленого позову на час вирішення заяви про забезпечення позову є: встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 04 жовтня 2019 року по 09 вересня 2021 року; визнати житловий будинок літ. «А» загальною площею 83,3 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, житлова площа якого - 42,9 кв.м., до складу якого входять: тамбур літ. А, ганок, ганок, № 1 хвіртка, № 2 огорожа, № 3 ворота, № 4 вигрібна яма, № 5 криниця та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 - об`єктом спільної сумісної власностя подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, господарських будівель та споруд і земельної ділянки , розташованих за адресою: АДРЕСА_1 ; поділити між сторонами в натурі вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані по АДРЕСА_1 по 1/2 частині кожному згідно варіантів, які будуть надані експертом судово- будівельно- технічно-земельної експертизи; поділити між сторонами майно, яке знаходиться в будинку, виділивши позивачу на праві власності наступне майно: меблевий спальний гарнітур колір беж, виробник Італія - 48000 грн., меблевий гарнітур «стінка» Італія - 32000 грн., шкіряний диван коричневий з вставками з натурального дерева знаходиться в залі - 48000 грн., пральну машину «Індезіт» - 12000 грн., інше майно залишити в будинку.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Правомірність накладення арешту на нерухоме майно, що є безпосереднім предметом судового спору неодноразово підтверджено висновками Верховного Суду у судових рішеннях від 31 серпня 2020 року у справі № 754/3614/19, від 02 вересня 2020 року у справі №753/18814/19, від 03вересня 2020 року у справі № 766/7113/20, від 07 вересня 2020 року у справі №766/24532/19, від 07 вересня 2020 року у справі № 522/3471/20, від 09вересня 2020 року у справі 910/3359/20 тощо.

Матеріалами справи підтверджується існування між сторонами спору щодо визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 та поділу їх в натурі, які у даний час зареєстровані на праві приватної власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Викладені у заяві про забезпечення позову обставини, ураховуючи положення статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Факт звернення позивачки ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом свідчить про наявність спору між сторонами. Обраний позивачем захід забезпечення позову у виді накладення арешту в найбільшій мірі спрямований на забезпечення предмету спору та є співмірним із заявленими позивачем вимогами. Накладення арешту на вказане майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачем гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Варте уваги й те, що вжиття заходів забезпечення позову має тимчасовий характер та поширюється на час розгляду справи. Відтак накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору у цій справі, не можна розцінювати як порушення права власності на це майно.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а відтак суд вважає, що незабезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Крім того, суд звертає увагу, що забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони відчуження відповідачем житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 з таких підстав.

Заявляючи такий вид забезпечення позову, як заборону відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , представник позивача належним чином не обґрунтувала підстави застосування такого заходу забезпечення позову у цій справі; не зазначила обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; не підтвердила такі обставини належними й допустимими доказами.

Керуючись ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника позивача - адвоката Вдовцової Л.К. про забезпечення позову задоволити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 - до набрання судовим рішенням по даній справі законної сили.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовити.

Ухвалу звернути до негайного виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 05.09.2024.

Суддя: