У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1540/23

26 серпня 2024 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника заявника

ОСОБА_1 , адвоката - Войтович Л.В.,

представника заінтересованої

особи: АТ АКБ «Львів» - Вертас М.М.,

розглянувши в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, в судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Войтович Людмила Василівна, заінтересована особа: Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

22.08.2024 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Войтович Л.В., заінтересована особа: АТ АКБ «Львів», звернувся в суд із заявою, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконанню.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Войтович Л.В., вимоги заяви підтримала з підстав, наведених в ній.

Просила суд заяву задоволити та визнати виконавчий лист №348/1540/23, виданий Надвірнянським р-нним судом Івано-Франківської області на підставі рішення від 10.10.2023 року на користь АТ АКБ «Львів» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №17439/115/2022-Р1 таким, що не підлягає до виконання.

Представник заінтересованої особи - АТ АКБ «Львів» - Вертас М.М. вимоги заяви представника заявника, адвоката Войтович Л.В. не визнала, вважає їх безпідставними.

Крім того через електронний суд на адресу суду подала письмове заперечення на заяву ОСОБА_1 , яке в судовому засіданні підтримала з мотивів, наведених в ньому та просила суд у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання в/листа таким, що не підлягає виконанню відмовити повністю.

Заінтересовані особи - ОСОБА_4 та приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області - Витвицький В.В. в судове засідання не прибули. Про дату час та місце розгляду заяви повідомлялися судом заздалегідь та належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідно до положення ч.3 ст.432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 .

В силу вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.

В своїй заяві вимоги про визнання в/листа таким, що не підлягає виконанню представник ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 08.04.2024 року у справі №909/974/23 було звільнено фізичну особу ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) - відповідача по справі за позовом АТ АКБ «Львів» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №17439/115/2022-Р1 від усіх боргів, вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом строк або були відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Вважає, що обов`язок боржника ОСОБА_2 по сплаті заборгованості за даним кредитним договором відсутній повністю у зв`язку з його припиненням вищезгаданим рішенням Господарського суду Івано-Франківської області.

Таким чином, на думку представника заявника, виконавчий лист №348/1540/23, який виданий Надвірнянським р-нним судом Івано-Франківської області на підставі рішення від 10.10.2023 року на користь АТ АКБ «Львів» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №17439/115/2022-Р1 слід визнати таким, що не підлягає до виконання.

Разом з тим суд встановив наступні обставини:

Відповідно до ст.1 З-ну України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.2 ч.1 ст.3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

В силу ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Як перевірено судом 27.10.2022 року між АТ АКБ «Львів» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №17439/115/2022-Р1, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі 50000 грн. з процентною ставкою 64% річних за користування кредитом та умовою повернення в термін до 26.10.2025 року.

З`ясовано також, що з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 27.10.2022 року між АТ АКБ «Львів», ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір поруки №17439/115/2022-Р1.

Згідно п.п.1.1. договору поруки порукою забезпечуються вимоги кредитора, що випливають з умов кредитного договору.

Відповідно до п.1.2. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за належне, своєчасне і повне виконання всіх зобов`язань позичальника за кредитним договором.

Як вбачається з п.2.1. договору поруки - поручитель приймає на себе зобов`язання у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитором в терміни і згідно умов, передбачених кредитним договором.

20.06.2023 року у зв`язку з невиконанням кредитних зобов`язань банк звернувся в Надвірнянський р-нний суд з позовом до ОСОБА_2 , як позичальника та ОСОБА_1 , як поручителя про солідарне стягнення кредитної заборгованості, а саме: 56876 грн. 45 коп. заборгованості за кредитним договором №17439/115/2022-Р1 від 27.10.2022 року (з яких 49034 грн. 11 коп. - заборгованість за кредитом, 7842 грн. 34 коп. - заборгованість за процентами) та 2684 грн. 00 коп. судових витрат по справі.

Рішенням Надвірнянського р-нного суду від 10.10.2023 року позовні вимоги АТ АКБ «Львів» були задоволені повністю і стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кредитну заборгованість.

Статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Судом також перевірено, що дійсно 08.04.2024 року Господарським судом Івано-Франківської області по справі №909/974/23 винесено ухвалу про закриття провадження про несплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , оскільки до нього не було висунуто вимог. Вимоги конкурсних кредиторів, які виникли до відкриття провадження про банкрутство визнано такими, що не підлягають виконанню.

Відносно позичальника ОСОБА_2 банк не здійснював жодних дій з приводу примусового виконання рішення Надвірнянського р-нного суду Івано-Франківської області від 10.10.2023 року по справі №348/1540/23 і на даний час чи в майбутньому такі дії не можуть вчинятися.

Разом з тим, визнання позичальника банкрутом не припиняє вимог до поручителя, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

А відповідно до п.2.2. договору поруки - поручитель та позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Кредитор має право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.

ОСОБА_5 звернувся в Господарський суд Івано-Франківської області з заявою про відкриття провадження у справі про несплатоспроможність 25.10.2023 року.

Відповідно, на час звернення з заявою про відкриття провадження у справі про несплатоспроможність 25.10.2023 року поручитель вже мав визнаний рішенням Надвірнянського р-нного суду від 10.10.2023 року по справі №348/1540/23 солідарний обов`язок по сплаті кредитної заборгованості, який по даний час не виконав.

Згідно ч.5 ст.559 ЦК України - ліквідація боржника - юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

Підстави припинення договору поруки чітко визначені в параграфі 3 глави 49 ЦК України.

Згідно ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 статті 432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Так, наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Матеріально правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Зокрема, помилковою є видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню).

Судова практика допускає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, з підстав його помилкової видачі, якщо вже після видачі виконавчого листа по справі рішення суду було скасоване.

В інформаційному листі ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25 вересня 2015 року звернуто увагу судів на те, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Таким чином, з викладених заявником обставин та наданих документів, суд не вбачає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а відтак у заяві відсутні належні та допустимі докази про наявність обставин передбачених ст.432 ЦПК України.

Інших передбачених частиною 2 ст.432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого листа №348/1540/23 таким, що не підлягає виконанню, суду не надано та судом таких обставин не встановлено.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколів до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Войтович Л.В., заінтересована особа: АТ АКБ «Львів» про визнання виконавчого листа №348/1540/23, виданого Надвірнянським р-нним судом Івано-Франківської області на підставі рішення від 10.10.2023 року на користь АТ АКБ «Львів» про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №17439/115/2022-Р1 таким, що не підлягає до виконання - слід відмовити.

На підставі ст.ст.1, 3, 5 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.11, 18, 71 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст.81, 247, 258, 259, 260, 261, 353, 354, 431, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Войтович Людмила Василівна, заінтересована особа: Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали

складено 30.08.2024 року.

Суддя Грещук Р.П.