КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб про встановлення факту зареєстрованого місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року до Солом`янського районного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення юридичного факту, в якій просив:

- встановити факт зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з 01 серпня 1992 року по 17 листопада 1994 року за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначає, що ОСОБА_1 в період часу з 01 серпня 1987 року по 21 червня 1992 року був курсантом Харківського вищого військового командно-інженерного училища ракетних військ. У Збройних Силах України проходить військову службу на офіцерських посадах з 01 серпня 1987 року по теперішній час.

В період часу з 21 червня 1992 року по 25 листопада 1992 року перебував у розпорядженні начальника Управління військової освіти Міністерства оборони України (АДРЕСА_1).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_11 по стройовій частині №215 від 29 липня 1992 року, як офіцер, прибув для проходження подальшої служби із Управління військової освіти Міністерства оборони України та був зачислений до списків особового складу зазначеної Академії та поставлений на всі види забезпечення, у тому числі і на житлове забезпечення у м. Києві.

31.07.1992 року ОСОБА_1 було подано рапорт на ім`я начальника військової академії ППО СВ ім. Маршала радянського союзу ОСОБА_2 про зарахування на квартирний облік як безквартирного для отримання жилої площі в м. Києві.

Відповідно до виписки із протоколу №8 від 18.08.1992 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_11 прийнято рішення про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік.

В період з 25.11.1992 року по 17.01.1994 року проходив військову службу у науково-дослідному відділі ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ).

В період з 17.01.1994 року по 10.02.1997 року проходив військову службу в лабораторії (інформаційних систем) науково-дослідного відділу (інформаційних та керуючих систем) ІНФОРМАЦІЯ_10.

Як зазначено в позовній заяві, у вказаний проміжок часу ОСОБА_1 проживав в місті Києві та був зареєстрований (прописаний) згідно діючого на той час законодавства при вказаних військових частинах за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначав, що враховуючи вказані обставини, записи про реєстрацію місця проживання при ІНФОРМАЦІЯ_7 та при ІНФОРМАЦІЯ_3 мали б бути занесені до відповідного журналу обліку заяв про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, до будинкової (домової) книги, картки прописки, адресних листів (інших документів про прописку, реєстрацію та виписку).

У свою чергу ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9, в яких заявник, був зареєстрований протягом вказаного періоду на даний час розформовані, а їх документація передана на зберігання до інших державних органів та архівів.

Оскільки, у зв`язку з відсутністю оригіналів документів, які слугували б підставою для підтвердження реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 при ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_10, оскільки вказані документи втрачені або відсутні, а отримання дублікатів є неможливим, заявнику необхідно встановити юридичний факт зареєстрованого місця проживання у період часу з 01 серпня 1992 року по 17 листопада 1994 року для підтвердження правомірності перебування у списках позачергової черги перебування на квартирному обліку осіб з 18 серпня 1992 року, що потребують поліпшення житлових умов, з метою недопущення виключення з даних списків.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року відмовлено в задоволені заяви про встановлення факту зареєстрованого місця проживання.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задоволенити заявлені вимоги.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що предметом заяви було не оскарження рішення об`єднаної житлової комісії апарата Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, а встановлення факту зареєстрованого місця проживання у період часу з 01 серпня 1992 року по 17 листопада 1994 року, що є в компетенції саме Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб.

Заявник вказував, що в період з 01 серпня 1992 року по 17 листопада 1994 року він проживав в місті Києві та був зареєстрований (прописаний) згідно діючого на той час законодавства при військовій частині, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5.

Посилався на те, що записи про реєстрацію місця проживання заявника при ІНФОРМАЦІЯ_5 та науковому центрі (проблем захисту від високоточної зброї) при ІНФОРМАЦІЯ_3 мали б бути занесені до відповідного журналу обліку заяв про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, до будинкової (домової) книги, картки прописки, адресних листів (інших документів про прописку, реєстрацію та виписку).

Документом який мав би доводити факт реєстрації місця проживання заявника до вище зазначеної дати, як правило, виступає, картка прописки форми 16 (або її копія), по квартирна картка форми 17 або будинкова (домова) книга. Наразі видача та зберігання таких карток чинним законодавством не регламентована.

З огляду на зазначене, а також враховуючи те, що зазначені форми карток прописки не є документами, які в установленому порядку передаються на зберігання до Державного архіву, вони не можуть слугувати документальним підтвердженням факту реєстрації місця проживання заявника за вказаною адресою, натомість можуть слугувати додатковими аргументами для суду під час винесення рішення про встановлення факту зареєстрованого місця проживання.

ІНФОРМАЦІЯ_8 та науковий центр (проблем захисту від високоточної зброї) при ІНФОРМАЦІЯ_3 в яких як зазначає заявник був зареєстрований протягом вказаного періоду, на даний час розформовані, а їх документація передана на зберігання до інших державних органів та архівів.

Відповідно до акту приймання-передачі карток паспортного обліку форми 16 від 21 грудня 2017 року та реєстру мешканців військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , картки передані до відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт зареєстрованого мого місця проживання, у період часу з 01 серпня 1992 року по 17 листопада 1994 року за адресою: АДРЕСА_1 .

18 червня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - Федорчук Христини Василівни, в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги вказувала, що в поданій до суду заяві не надано жодних доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, відсутні будь-які дані котрі б підтверджували втрату документів, що підтверджують факт котрий апелянт просить встановити або про неможливість відновлення даних документів. Натомість матеріали справи містять ряд довідок, які спростовують наявність даного факту котрий апелянт просить встановити.

Вважає, що жодними належними та допустимими доказами апелянт не підтвердив факт реєстрації місця проживання у період з 01.08.1992 року по 17.11.1994 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Також вказувала на те, що апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначення Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію, як заінтересовану особу у даній справі.

Звернула увагу суду апеляційної інстанції на те, що за інформацією відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації уповноваженою особою Національного університету оборони України імені Івана Черняховського архівні картки реєстраційного обліку не передані до вказаного відділу Солом`янської РДА.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи дане питання та відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що заявником залучено неналежну заінтересовану особу, під час судового засідання заявник категорично заперечував в залученні житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур в якості заінтересованої особи, однак вимоги заявника фактично стосуються останньої, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні заяви.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік фактів, які можуть встановлюватися судом в порядку окремого провадження визначено у ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші акти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, суд, розглядаючи заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, не встановлює нових фактів, а лише підтверджує наявність або відсутність таких фактів у разі неможливості заявником одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

-встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 року у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21) зазначено, що: визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)). Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові».

Встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого Департаментом кадрової політики Міністерства оборони України 30.05.2023 (а.с. 7).

З 21 червня 1992 року по 25 листопада 1992 року ОСОБА_1 перебував у розпорядженні начальника Управління військової освіти Міністерства оборони України, що підтверджується довідкою про проходження військової служби (а.с. 13-14).

Відповідно до виписки із протоколу № 8 від 18 серпня 1992 року засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_11 прийнято рішення про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік з 18 серпня 1992 року (а.с. 18).

Відповідно до будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_3 , вбачається, що ОСОБА_1 прибув з м. Харків до м. Києва до місця служби з 01 серпня 1992 року (а.с. 19-21).

11 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 та голови житлової комісії МОУ та БПС про внесення змін до його облікової справи у зв`язку з набуттям пільги на отримання житла ( вислуга понад 25 років) (а.с. 22).

Відповідно до витягу з протоколу № 45 від 13 грудня 2017 року засіданням житлової комісії Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур ОСОБА_1 зараховано в списки осіб на першочергове отримання житла, як такого, що має вислугу більше 25 років (а.с. 23).

Відповідно до довідки № 7877 від 20 листопада 2007 року, довідки № 29063 від 26 листопада 2020 року та довідки № 30675 від 03 сепрня 2021 року ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Києва з 18 серпня 1992 року (а.с. 24, 25).

27 липня 2021 року та 29 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з приводу надання інформації про реєстрацію свого місця проживання для надання документів в житлову комісію Київського гарнізону, та надано заявнику довідку № 240/50 від 30 липня 2021 року про реєстрацію місця проживання особи, де вказано, що ОСОБА_1 з 30 жовтня 2003 року по 27 березня 2008 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та надано відповідь про відмову у видачі довідки про період реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 у зв`язку з відсутністю інформації та документів (а.с. 26-28).

Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації № 692/7 від 30.07.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , військова частина з 28.03.2008 року по 12.05.2009 року (тимчасова реєстрація), та з 12.05.2009 року по теперешній час (а.с. 30).

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Солом`янського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області, в якій просив надати довідку встановленого зразка про тимчасову прописку ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 за наявною у Солом`янському відділі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області інформацією (а.с. 32).

У відповідь на вище вказану заяву Солом`янський відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області надало відповідь про те, що у зв`язку з делегуванням повноважень у сфері реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування органом місцевого самоврядування з 04.04.2016 року функції реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб територіальними підрозділами ДМС не виконується (а.с. 33).

В подальшому, 02 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, в якій просив надати довідку встановленого зразка про тимчасову прописку ОСОБА_3 в період з 01.08.1992 року по 17.11.1994 року за адресою: АДРЕСА_1 за наявною у Галузевому державному архіві Міністерства оборони України інформацією (а.с. 34).

У відповідь на вказану заяву Галузевий державний архів Міністерства оборони України зазначив, що в документах ІНФОРМАЦІЯ_11 інформація про тимчасову прописку ОСОБА_1 під час проходження військової служби відсутня. Рекомендовано останньому для наведення довідки звернутися до Квартирно-експлуатаційної частини за місцем дислокації академії (а.с. 35).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_12 від 09.02.2024 року №220/59/313, виданої полковнику ОСОБА_1 вбачається, що останній перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 68).

Під час проходження військової служби у Київському гарнізоні був тимчасово прописаний за місцем проходження служби:

з 01.08.1992 року по 17.11.1994 року при ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1;

з 17.11.1994 року по 21.03.2000 року при ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_6;

з 30.06.2000 року по 27.03.2008 року при ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до витягу із протоколу №37 засідання об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур від 06.10.2021 року для надання можливості іншим особам, які перебувають на обліку громадян в гарнізоні міста Київ отримувати грошову компенсацію за належне для отримання жиле приміщення: змінено дату зарахування на квартирний облік полковнику запису ОСОБА_1 з 18.08.1992 року на 17.11.1994 року. Направлено витяг із протоколу об`єднаної житлової комісії апарату Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур до Київського квартирно-експлуатаційного управління для реалізації прийнятого рішення (а.с. 74).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи у задоволенні заяви, оскільки заявником залучено неналежну заінтересовану особу. Апелянтом не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначення Солом'янську районну в місті Києві державну адміністрацію, як заінтересовану особу у даній справі.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що заявником в поданій до суду заяві про встановлення юридичного факту, не надано жодних доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, відсутні будь-які дані котрі б підтверджували втрату документів, що підтверджують факт який ОСОБА_1 просить встановити або про неможливість відновлення таких документів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що предметом заяви було не оскарження рішення об`єднаної житлової комісії апарата Міністерства оборони України та безпосередньо підпорядкованих структур, а встановлення факту зареєстрованого місця проживання у період часу з 01 серпня 1992 року по 17 листопада 1994 року, що є в компетенції саме Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації в особі Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки при визначені кола заінтересованих осіб у встановленні факту, заявнику необхідно врахувати юридичний інтерес (в даному випадку організації чи установи), в яких заявник в разі ухвалення рішення на його користь буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Доводи апеляційної скарги про те, що в період з 01 серпня 1992 року по 17 листопада 1994 року він проживав в місті Києві та був зареєстрований (прописаний) згідно діючого на той час законодавства при військовій частині, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки заявником не надано належних доказів на підтвердження вказаних доводів, які б підтвердили саме факт реєстрації місця проживання у період з 01 серпня 1992 року по 17 листопада 1994 року за адресою АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви та вірно застосував положення ст.294 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «04» вересня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник