Номер провадження: 22-ц/813/5525/24
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Плавича І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» про стягнення заробітної плати,

встановив:

27.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Експансія» про стягнення заробітної плати у розмірі 16 507,09 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 12.02.2020 року відповідно до наказу №70-к від 12.02.2020 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду касира торговельного залу в Одеську філію ТОВ «Експансія».

22.10.2020 року позивач отримав трудову книжку, в якій здійснено запис: «12.10.2020 року звільнено за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі наказу №410-к від 12.10.2020 року».

Незважаючи на вимоги законодавства щодо термінів виплати заробітної плати, підприємство виплатило останню частину заробітної плати лише 20.11.2020 року, тим самим прострочив платіж на 40 календарних днів.

Посилаючись на те, що середньоденна заробітна плата становить 569,21 грн. (4975,00 грн. (оклад за серпень) + 248,72 грн. (доплата за роботу за серпень, оскільки 8 змін з 20 були святковими та вихідними днями) + 6217,48 грн. (премія за серпень, що нарахована в вересні) + 5250,00 грн. (оклад за вересень) + 7215,93 грн. (премія за вересень, що нарахована в жовтні)/ 42 робочих дні (20 у серпні та 22 у вересні), позивач просив його позовні вимоги задовольнити. Оскільки кількість днів, що минули з дня звільнення до дня остаточного розрахунку, складає 29 робочих дні (з 12.10.2020 року по 20.11.2020 року), то сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає при звільненні 16 507,09 грн. (яка отримана шляхом множення середньоденної заробітної плати 569,21 грн. на кількість робочих днів).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (а.с.139-142).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року, ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.153-154).

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Експансія» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (а.с.171-172).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. у відпустці та на лікарняному, датою складання цього судового рішення є 30.08.2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 05.06.2024 року (а.с.167), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи ( а.с.168-170).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернуся до суду з позовом з пропуском строку позовної давності та із відповідною заявою про поновлення такого строку не звернуся (а.с.138-142).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з оглду на наступні обставини.

Відповідно до ч. ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно ч.1 ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відмовити у задоволенні позову через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише у тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Згідно з п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Так, КЗпП України доповнено главою XIX згідно із Законом № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових

соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби

(COVID-19)» від 30.03.2020 року, який набрав чинності 02.04.2020 року.

З 12.03.2020 року по 20.05.2020 року на всій території України було встановлено

карантин відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211

«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби

COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». В подальшому дію карантину було неодноразово продовжено, зокрема, до 30.06.2023 року.

Позивач звернувся до суду із даним позовом 27.12.2022 року, тобто у встановлений законом строк.

Таким чином, враховуючи, що строки, визначені ст. 233 КЗпП України, продовжуються на строк дії карантину, встановленому Кабінетом Міністрів України, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відмову у позові з підстав пропуску строку позивачем на звернення до суду з даним позовом.

З огляду на викладене, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року підлягає скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне прийняти постанову про відмову у позові, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді касира торгівельного залу в Одеській філії ТОВ «Експансія» у період з 12.02.2020 року по 12.10.2020 року (а.с.68-69).

Під час роботи ОСОБА_1 також нараховувалася премія на підставі положення про преміювання ТОВ «Експансія» (а.с.70).

Пунктом 1.4. вказаного Положення визначено, що загальна сума премій визначається не пізніше 22-го числа кожного місяця за попередній місяць з урахуванням виконання в останньому місяці основних показників господарської діяльності відповідача за попередній місяць.

Після 22.10.2020 року ОСОБА_1 була нарахована премія відповідно до умов колективного договору, та виплачена у листопаді 2020 року, що підтверджується розрахунковим листком та зведеними відомостями (а.с.77).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

12.10.2020 року, у день звільнення ОСОБА_1 , відповідач здійснив розрахунок із позивачем та виплатив усі суми, що належать йому до виплати від підприємства (а.с.73).

У листопаді ТОВ «Експансія» перерахувало ОСОБА_1 премію за жовтень 2020 року (а.с.78).

Премії не відносяться до обов`язкових платежів від підприємств, які належать до виплати працівнику на момент його звільнення.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25.07.2018 року у справі №809/575/16.

Тому, зважаючи на викладене, можна прийти до висновку, що в день звільнення ОСОБА_1 відповідачем було здійснено розрахунок у повному розмірі й у відповідності до законодавства.

Таким чином, твердження апелянта про затримку виплати заробітної плати з боку відповідача, є хибним та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року скасування, з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав недоведеності своїх позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експансія» про стягнення заробітної плати, залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк