Справа № 344/6069/24
Провадження № 2/344/2114/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання припинення дії, яка порушує право

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання припинення дії, яка порушує право, мотивуючи тим, що позивачі по справі є співвласниками по 1/2 частині будинковолодіння по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,06га кадастровий номер 150050117 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташоване дане будинковолодіння. Відповідачка, є власником будинковолодіння по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0642га кадастровий номер 150050118 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташоване дане будинковолодіння. Таким чином сторін по справі земельні ділянки на яких розташовані житлові будинки межують між собою, відповідно вони є сусідами. У липні 2023 року відповідачка по периметру фасаду свого житлового будинку встановила камери відеоспостереження, при цьому кут нахилу й поворот трьох (передньої, задньої та правої бічної) камер встановлено таким чином, що дозволяє здійснювати відеоспостереження та відеозапис частини території присадибної земельної ділянки та приміщень житлового будинку, що належать позивачам на праві приватної власності.

Позивачі не надавали право відповідачці на проведення фото та відеозйомки себе особисто та членів їхньої родини на території їхньої присадибної земельної ділянки та в приміщеннях житлового будинку, що є втручанням в їхнє особисте життя, а тому 03.08.2023 р. звернулись до офіцера громади ОСОБА_4 з усним проханням перевірити встановлення камер спостереження на відповідність законодавству. На що останній повідомив, що провів з відповідачкою профілактичну бесіду і ОСОБА_3 обіцяла змінити положення камер. Так, як ОСОБА_3 на профілактичну бесіду офіцера громади ОСОБА_4 жодним чином не відреагувала то 11.09.2023р., ОСОБА_2 , подано відповідне звернення до Івано-Франківського районного управління поліції. Листом за вих. №15808/108/46/04-23 від 22.09.2023р. за підписом заступника начальника РУП ОСОБА_5 , повідомлено про те, що з гр. ОСОБА_3 проведено профілактичну розмову щодо не порушення Вашого права на особисте та сімейне життя. Про заборону збирання, зберігання та поширення інформації про особисте життя громадян та попереджено про відповідальність встановлену чинним законодавством. Враховуючи те, що відповідачка після профілактичної бесіди жодним чином не відреагувала то 10.11.2023р., ОСОБА_2 , повторно звернувся з відповідною заявою до Івано-Франківського районного управління поліції. В Листі за вих. №20490/108/46/04-23 від 13.12.2023р. за підписом заступника начальника РУП ОСОБА_6 , зазначено, що в Івано-Франківському РУП ГУНП, у межах визначених законодавством компетенцій та повноважень, розглянуто повідомлення щодо неправомірних дій щодо нього, даний факт був зареєстрований в інформаційно-комунікаційній системі „Інформаційний портал Національної поліції України, під № 33734 від 10.11.2023 року. Під час проведення додаткової перевірки при неодноразовому відвідуванні вказаної адреси проживання гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_7 , ворота приватного будинку ніхто не відкриває, на залишені повідомлення не реагують. Просять зобов`язати ОСОБА_3 припинити відеоспостереження та відеозйомку подвір`я та будівель належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у будинковолодінні по АДРЕСА_1 шляхом зміни кута огляду (спостереження) відеокамер встановлених на фасаді житлового будинку по АДРЕСА_1 у такий спосіб щоб не проглядалась і не фіксувалась (не записувалась) відеоінформація на будь-які носії інформації, яка так чи інакше стосується життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також членів їхньої родини.

15.05.2024 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Зазначає, що з позовними вимогами не погоджується і вважає доводи позивачів надуманими та безпідставними. Вважає, що встановлення відеокамер на фасаді власного будинку, які оглядають вуличну дорогу, її подвір`я та частину паркану сусідів, який межує з її ділянкою, жодним чином не порушують законні права сусідів. Камери розміщені так, що будинок позивачів, їх вікна, двері, вхідна група не охоплені оглядовістю камер. Надуманими також є твердження позивачів про порушення ними у спосіб розміщення зовнішніх відеокамер їх права на конфіденційність та приватність, оскільки влаштована ними ж огорожа не є глухою та чудово проглядається з вулиці. Таким чином, відеоспостереження, розміщене на їхньому будинку, проводиться відкрито на вулиці у публічному місці, а тому відповідає вимогам ст.307 ЦК. Крім того, функціонал належних їи відеокамер не дозволяє проводити фіксацію відеозапису на носії інформації, зберігати та відтворювати зображення. Тому просить у задоволенні позову відмовити.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник подали заяви в яких просили розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримали.

Відповідачка подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, а також фото- та відеоматеріали, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України, окрім іншого, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

При цьому, статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Правове регулювання правовідносин, пов`язаних із захистом інтересів фізичної особи при проведенні фото-,кіно-,теле- та відеозйомок, визначено ст.307 ЦК України, відповідно до якої фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Оскільки процес відповідної зйомки може суттєво порушувати певні особисті немайнові права фізичної особи, то законодавець визначає, що фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода фізичної особи може виражатись як у письмовій так і в усній формі, залежно від обставин, при яких провадиться відповідна зйомка.

Окрім цього, в окремих випадках згода особи на зйомку презюмується, тобто фізична особа вважається такою, що погодилась на зйомку, аж поки вона не висловить своє заперечення щодо цього. До таких випадків презумпції згоди на знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку відносяться зйомки, які проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. У випадку, коли фізична особа заперечила щодо її фіксації на відповідну плівку, то зйомка повинна бути припинена, а моменти з її участю вилучені. І при цьому зовсім не важливо чи ця зйомка проводилась відкрито, чи методом «прихованої камери».

Окрім випадків заборони зйомки, законодавець також надає фізичній особі можливість захисту і у випадку, коли вона попередньо погодилась на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку. В цьому випадку фізична особа має право вимагати припинення її публічного показу в тій частині, в якій це стосується її особистого життя.

Безумовно, захист інтересів фізичної особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відеозйомки, який передбачений даною статтею, є суттєвою гарантією реалізації багатьох особистих немайнових прав особи, таких як права на індивідуальність (ст.300 ЦК України), права на особисте життя та його таємницю (ст.301 ЦК України), права на повагу до гідності та честі (ст.297 ЦК України), права на недоторканність ділової репутації (ст.299 ЦК України) тощо.

В обґрунтування вищезазначеної позовної вимоги, позивачі ствердили, що враховуючи мету встановлених камер, для них очевидним є те, що їхні сусіди, зокрема відповідач по справі, здійснює відеоспостереження не тільки за домоволодінням в межах своєї присадибної ділянки, але і за їхнім домоволодінням та земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, а об`єктами цього спостереження є вони, жителі зазначеного домоволодіння, оскільки таке відеоспостереження захоплює значну частину простору, який знаходиться за межею належного відповідачам будинку та земельної ділянки.

Таким чином, позивачі вважають, що своїми діями відповідач втручається в їхнє особисте життя.

Статтею 301 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Передбачене даною статтею право гарантує фізичним особам право на особисте життя та його таємницю. Дане право є відповідним розвитком положень ст.32 Конституції України, ст.12 Загальної декларації прав людини, ст.8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини та ст.17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

Під поняттям «особисте життя» слід розуміти поведінку фізичних осіб поза межами виконання різноманітних суспільних обов`язків, тобто життєдіяльність людини в сфері сімейних, побутових, особистих, інтимних та інших стосунків, що звільнені від «тягаря суспільних інтересів».

Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачі є співласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

Відповідачка ОСОБА_3 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.9).

Позивачі з даного приводу зверталися до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, на що їм 22.09.2023 року надано відповідь, з якої вбачається, що з гр. ОСОБА_3 проведено профілактичну розмову щодо не порушення їхнього права на особисте та сімейне життя. Про заборону збирання, зберігання та поширення інформації про особисте життя громадян та попереджено про відповідальність встановлену чинним законодавством. 15.09.2023 року складено довідку про результати перевірки за зверненням ОСОБА_2 (10-11).

Аналізуючи заявлені позовні вимоги та досліджуючи матеріали справи, суд встановив, що справді камери відеоспостереження, які розташовані на фасаді будинку в АДРЕСА_1 , спрямовані та охоплюють радіусом огляду не лише домоволодіння відповідача, а й позивачів за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується долученими до матеріалів справи фотознімками.

Суд погоджується з тим, що кожна особа має право використовувати систему відеоспостереження у межах своєї приватної власності.

При цьому, щодо можливості ведення відеофіксації у громадському місці важливо пам`ятати, що у цьому випадку згода особи на зйомку презюмується, тобто як зазначав суд вище, фізична особа вважається такою, що погодилась на зйомку, аж поки вона не висловить своє заперечення щодо цього. Однак, у випадку, коли фізична особа заперечила щодо її фіксації на відповідну плівку, то зйомка повинна бути припинена, а моменти з її участю вилучені.

Відповідач не надала доказіи щодо законності направленості камер відповідача на прибудинкові подвір`я позивачів, а також наявності згоди останніх на їх зйомку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що відеокамери, установлені відповідачем на належному їй житловому будинку, є камерами відеоспостереження, які перебувають у робочому стані та якими ведеться відеоспостереження в розумінні ст.307 ЦК України за територію, на якій розташоване приватне домоволодіння позивачів.

Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.275ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами,встановленими главою 3 цього Кодексу. Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2018 року (справа №576/910/15-ц, провадження №61-21480св18) вказано, що суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що особа, перебуваючи сама та з членами своєї родини на території своєї земельної ділянки, мала право на захист свого особистого та сімейного життя від втручання у нього сторонніх осіб. Вона не надавала право на проведення фото- та відеозйомки себе особисто та членів своєї родини. Отже, суди дійшли вірного висновку про те, що слід зобов`язати припинити відеозйомку подвір`я у належному особі будинковолодінні і знищити усю зібрану щодо цього відеоінформацію.

До такого ж за своєю суттю висновку прийшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03 березня 2020 року (справа № 279/2012/17, провадження № 61-42511св18).

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч.1 ст.77ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про те, що відповідач встановленими камерами здійснює відеоспостереження в межах приватного домоволодіння позивачів, тобто має місце порушення немайнових прав позивачів, які підлягають захисту у судовому порядку, шляхом задоволення позовних вимог та зобов`язання відповідача припинити відеоспостереження та відеозйомку подвір`я та будівель належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у будинковолодінні по АДРЕСА_1 шляхом зміни кута огляду (спостереження) відеокамер встановлених на фасаді житлового будинку по АДРЕСА_1 у такий спосіб щоб не проглядалась і не фіксувалась (не записувалась) відеоінформація на будь-які носії інформації, яка так чи інакше стосується життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також членів їхньої родини.

Питання судових витрат суд вирішує за правиламист.141 ЦПК України, відтак, з відповідача на користь позивачів слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12,81,141,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобов`язання припинення дії, яка порушує право задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , припинити відеоспостереження та відеозйомку подвір`я та будівель належних ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у будинковолодінні по АДРЕСА_1 шляхом зміни кута огляду (спостереження) відеокамер встановлених на фасаді житлового будинку по АДРЕСА_1 у такий спосіб щоб не проглядалась і не фіксувалась (не записувалась) відеоінформація на будь-які носії інформації, яка так чи інакше стосується життя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також членів їхньої родини.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер невідомий, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст рішення виготовлено 29.08.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.