Справа № 199/205/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23.04.2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого судді - Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання - Куземі О.Г.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Дніпровської міської ради, адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого з урахуванням подальшого неодноразового уточнення послалась на те, що 23 червня 1999 року позивач разом із чоловіком відповідачем ОСОБА_6 подарували належну їм спірну квартиру АДРЕСА_1 своєму синові ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 син позивача помер, внаслідок чого відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. Позивач та її чоловік до моменту смерті сина постійно мешкали із ним разом за адресою АДРЕСА_2 . Відтак, позивач прийняла спадщину після сина у відповідності до ст.1268 ч.3 ЦК України та є спадкоємицею першої черги за законом. 03 червня 2021 року позивач задля оформлення свої спадкових прав звернулась до приватного нотаріуса ДМНО Іванютіна-Сандомирського Л.О., однак отримала письмову відмову, мотивовану тим, що спадкова справа після смерті сина позивача була заведена приватним нотаріусом ДМНО Кейтельгіссер О.М. Спроби позивача зустрічатись із приватним нотаріусом ДМНО Кейтельгіссер О.М. задля з`ясування підстав відкриття спадкової справи та оформлення спадкових прав виявились марними через заниженість офісу приватного нотаріуса. В подальшому позивачу стало відомо про спроби певних осіб, імовірно шахраїв, терміново продати спірну квартиру. Викладені обставини зумовили звернення представника позивача до поліції із відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого було розпочато кримінальне провадження за ст.190 ч.2 КК України, а спірну квартиру арештовано. За викладених обставин позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд встановити факт її постійного проживання разом із сином, як спадкодавцем, та визнати за позивачем право власності на спірну кватиру в прядку спадкування за законом.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу відповідний строк для усунення виявлених недоліків її позову.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 лютого 2022 року у зв`язку із повним та своєчасним усуненням позивачем недоліків її позову позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову, приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2022 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. копію спадкової справи після смерті сина позивача.

Ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 травня 2023 року, 01 червня 2023 року задоволено клопотанням представника позивача про тимчасове вилучення у приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. копії спадкової справи після смерті сина позивача.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2023 року витребувано з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області копію спадкової справи після смерті сина позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки в останній уточненій редакції підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з викладених в уточненому позові підстав та обставин.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, правом на подавання відзиву не скористалась.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, правом на подання відзиву не скористався. Натомість, від вказаного відповідача до суду надійшли заяви про фактичне визнання ним позовних вимог в повному обсязі, вказуючи, що не претендує на спадщину після сина.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, правом на подання відзиву не скористався, натомість надіслав до суду заяву про визнання позову в повному обсязі. Зазначив, що на спадщину після онука ОСОБА_7 не претендує, а також, що він ніколи не звертався до приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. із заявою про прийняття спадщини після онука ОСОБА_7 .

Відповідач Дніпровська міська рада в останнє судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась. Разом з тим, від представника вказаного відповідача до суду надійшов відзив, в якому представник просила відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що міська рада не є належним відповідачем по справі, подання представником позивача до первісної редакції позову не апостильовних документів, неподання доказів арешту спірної квартири, неналежність позовної вимоги про визнання права на спадкування. Крім того, від представника вказаного відповідача до суду надійшли письмові пояснення, в яких представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову через відсутність підстав вважати право позивача порушеним, відсутність доказів кровної спорідненості позивача та померлого спадкодавця, неналежність органу місцевого самоврядування як відповідача по справі, необхідність дослідження спадкової справи.

Відповідач адміністрація Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в судове засідання, не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності свого представника.

Третя особа приватний нотаріус ДМНО Іванютін-Сандомирський Л.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, направив до суду листа про розгляд справи без його участі.

Третя особа приватний нотаріус ДМНО Кейтельгіссер О.М. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, направила до суду листа про розгляд справи без її участі.

За викладених обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їх правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Федеративній Республіці Німеччина, м. Кенцинген помер син позивача та відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого відкрилась спадщина належне останньому спадкове майно, зокрема на спірну квартину АДРЕСА_1 . Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть, копією договору дарування квартири, копією листа КП «ДМБТІ» ДМР, копією технічного паспорту на квартиру, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копіями паспортів, копією свідоцтва про одруження, копією свідоцтва про народження.

Також судом встановлено, що позивач була зареєстрована та фактично постійно проживала разом зі своїм сином - спадкодавцем ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 на час відкриття спадщини. Докази наявності інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 , окрім батьків вказаного спадкодавця, судом не встановлено, сторонами не подано, матеріали справи не містять. Заповіт спадкодавцем не складався, як і спадкові договори. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть, копіями паспортів, копією свідоцтва про народження, копією дозволу на проживання в країні, копією гарантії на отримання прав громадянина, копією довідки про припинення громадянства України, копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкової договори), копією спадкової справи.

03 червня 2021 року позивач з метою отримання своїх спадкових прав після смерті сина звернулась із відповідною заявою до приватного нотаріуса ДМНО Іванютіна-Сандомирського Л.О., у відповідь на що отримала лист від тієї ж дати, в якому приватний нотаріус відмовляє позивачу у прийнятті її заяви щодо оформлення спадкових прав, посилаючись на те, що спадкова справа після сина позивача вже заведена 07 жовтня 2019 року за №26/2019 приватним нотаріусом ДМНО Кейтельгіссер О.М. Викладене підтверджується копією листа приватного нотаріуса та копією витягу зі Спадкового реєстру.

При дослідженні судом копії спадкової справи №26/2019 судом встановлено, що вказана вище спадкова справа була заведена 07 жовтня 2019 року приватним нотаріусом ДМНО Кейтельгіссер О.М. на підставі заяви про прийняття спадщини, проданої від імені дідуся спадкодавця - відповідача ОСОБА_5 . Разом з тим, у своїй заяві по суті справи вказаний відповідач стверджує, що ніколи не звертався до приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. із вказаною заявою про прийняття спадщини після онука, натомість визнає заявлені позивачем позовні вимог та просить їх задовольнити. Крім того, зі змісту матеріалів спадкової справи №26/2019 слідує, що до приватного нотаріуса ДМНО Кейтельгіссер О.М. із заявою про прийняття спадщини після сина позивача зверталась відповідач ОСОБА_3 , які вказаним приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, матеріали спадкової справи взагалі не містять жодних доказів, що відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем за законом чи за заповітом після смерті сина позивача. Викладені обставини підтверджуються копією матеріалів спадкової справи.

28 серпня 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000631 внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення із кваліфікацією за ст.190 ч.2 КК України про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи правом позивача на спірну квартиру. Викладене підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

09 вересня 2021 року здійснено державну реєстрацію арешту спірної квартири в рамках виконавчого провадження №66773381 на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського ВДВС у м. Дніпрі ПСМУМЮ (м. Дніпро), що підтверджується копією постанови, копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Першим протоколом до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно, різновидом якого є кватира), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом норм ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220, 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця (час відкриття спадщини).

В свою чергу, у відповідності до норм ст.ст.1258, 1261, 1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 ЦК України. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.ст.1269, 1270, 1272 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Нормою ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Підпунктами 1.12, 1.13 п.1 глави 10 розділу ІІ Порядку передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до ст.29 ЦК України. Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо).

За змістом норм ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин - смерті спадкодавця) місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги. Декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади. Реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Згідно ст.1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

За змістом ст.ст.1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Згідно ст.1268 ч.5 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

Відповідно до норми ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

За змістом ст.ст.12, 13, 76, 81, 89 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про можливість задоволення позову, мотиви для чого є наступними.

Так, вирішуючи позовні вимоги про встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем, суд виходить з того, що за змістом норм чинного процесуального законодавства (ст.ст.293, 315 ЦПК України), якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо ж між сторонами правовідносин із встановлення такого факту вбачається спір про право, питання про його встановлення вирішується в порядку позовного провадження. Схожі за змістом роз`яснення надано у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року по справі №521/19930/19.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суду у постанові від 12 листопада 2020 року по справі №750/12880/19.

При вирішенні судом позовних вимог про встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем необхідно враховувати, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року по справі №484/747/17, від 01 липня 2020 року по справі №222/1109/17, від 21 жовтня 2020 року по справі №643/16216/17, від 21 липня 2021 року по справі №706/874/18, від 07 червня 2022 року по справі №175/4514/20, від 07 червня 2023 року по справі №227/5018/21.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін, то судом в ході розгляду справи зі змісту заяв по суті спору позивача та відповідачів ОСОБА_8 , ОСОБА_5 , якими останні двоє визнали позовні вимоги, а також зі змісту копій наявних в матеріалах справи документів, виданих на ім`я позивача та її сина (спадкодавця), в яких (документах) зазначається адреса реєстрації та проживання позивача та її сина (спадкодавця), встановлено, що позивач дійсно була зареєстрована та фактично мешкала разом зі спадкодавцем - її сином ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відтак, позовна вимога про встановлення факту постійного проживання спадкодавця з позивачем є правомірною, обґрунтованою та доведеною, а отже такою, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного.

Так, у відповідності до змісту наведених судом вище норм цивільного законодавства набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, зокрема на нерухоме майно (будівлі, квартири, земельні ділянки тощо). Можливість виникнення права власності безпосередньо на підставі рішення суду передбачено лише у ст.335 (набуття права власності на безхазяйну річ), ст.344 (набувальна давність) та ст.376 (самочинне будівництво) ЦК України, в усіх інших випадках право власності набувається з незаборонених законом підстав, зокрема в порядку спадкування (ст.ст.328, 1216 ЦК України). В свою чергу, рішення суду про визнання права власності на підставі ст.392 ЦК України в контексті ст.1216 ЦК України не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах (тобто позивач вже став власником спірного майна, а не намагається ним стати через пред`явлення позову), у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, позивачем у спорах про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних правовідносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої права у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, набуття такого права на законних підставах. Крім того, оскільки цивільні права можуть виникати безпосередньо із актів цивільного законодавства (ст.11 ч.3 ЦК України), то в такому випадку позивачу необхідно довести перед судом наявність передбачених такими актами законодавства обставин та умов, безпосередньо на підставі яких у нього за законом виникло спірне право власності, за захистом якого він і звертається до суду із позовом про визнання за ним цього права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто метою подання позову про визнання прав власності в порядку спадкування є усунення невизначеності у суб`єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб`єктивного права особою, якщо зробити це іншим шляхом неможливо.

Зазначена абзацом вище правова позиція суду, сформульована при розгляді даної цивільної справи, повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 07 вересня 2016 року по справі №6-727цс16, правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23 жовтня 2019 року по справі №344/11473/13-ц, від 31 жовтня 2019 року по справі №447/2434/16-ц, від 18 грудня 2019 року по справі №127/9250/14-ц, від 03 червня 2020 року по справі №159/4837/15-ц, від 03 червня 2020 року по справі №161/12411/17, від 01 липня 2020 року по справі №216/5834/15-ц, від 15 липня 2020 року по справі №175/1765/16, від 19 серпня 2020 по справі №569/6008/19, правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 21 березня 2018 року по справі №760/14438/15-ц, від 07 листопада 2018 року по справі №520/6819/14-ц.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року по справі №265/6868/16-ц, від 19 травня 2020 року по справі №175/1941/16-ц, від 31 березня 2021 року по справі №463/4616/18, від 06 жовтня 2021 року по справі №234/17030/18, від 10 листопада 2021 року по справі №759/19779/18, від 19 січня 2022 року по справі №280/4/18, від 22 червня 2022 року по справі №755/13736/20, від 07 грудня 2022 року по справі №2-21/2010.

При розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові. Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Аналогічні правові висновки містять у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року по справі №925/642/19, а також у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року по справі №826/4406/16, від 08 грудня 2021 року по справі №372/1712/19.

Стосовно спірних правовідносин сторін у даній цивільній справі, то в ході її розгляду знайшли підтвердження заявлені позивачем в обґрунтування її позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом фактичні обставини, обов`язкові для встановлення та задоволення позову, зокрема, факт смерті спадкодавця - сина позивача, внаслідок чого відкрилась спадщина на належне останньому спадкове майно, до якого входить право власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 , а також відсутність заповіту та/або спадкового договору, фактичну відмову від спірної квартири іншого спадкоємця першої черги за законом (батька померлого спадкодавця), який позовні вимог визнав та просив їх задовольнити, визнавши право класності на спірну квартиру в цілому саме за своєю дружиною - позивачем. При цьому, позивач, з огляду на встановлений судом вище факт її постійного спільного проживання зі спадкодавцем-сином на час відкриття спадщини, таку спадщину прийняла на підставі ст.1268 ч.3 ЦК України в повному обсязі. За таких обставин позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом є правомірними, обґрунтованими, доведеними, а отже такими, що підлягають задоволенню також в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд критично ставиться та не приймає до уваги заперечення відповідача Дніпровської міської ради проти задоволення позовних вимог, оскільки зазначені у відзиві та письмових поясненнях представника цього відповідача недоліки позову та обставини, або були спростовані в ході розгляду справи за наслідками дослідження матеріалів спадкової справи та інших доказів, або ж були усунені стороною позивача шляхом подання суду додаткових доказів та уточненої редакції позовної заяви, зокрема і шляхом уточнення суб`єктного складу відповідачів.

При задоволенні позову суд також враховує заяву відповідача ОСОБА_5 про те, що він на спірну квартиру, як спадкове майно після онука, не претендує, а також категорично заперечує, що подавав до приватного нотаріуса відповідну заяву про прийняття спадщини після онука. Крім того, суд враховує, що матеріали спадкової справи, інші матеріали цивільної справи не містять жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_3 взагалі є спадкоємцем сина позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.41, 124 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст.ст.11, 15, 16, 179, 181, 316, 317, 319, 321, 328, 392, 1216-1218, 1220, 1223, 1258, 1261, 1262, 1268-1270, 1272, 1277, 1296, 1297 ЦК України, ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», пп.1.12, 1.13 п.1 глави 10 розділу ІІ Порядку, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ), ОСОБА_4 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ), Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75), адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Мануйлівський, 31), треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Шолом-Алейхема, 4/26), приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександра Михайлівна (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса здійснення нотаріальної діяльності: 49000, м. Дніпро, пр. Гагаріна, 63/3), про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) разом зі спадкодавцем - її сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_3 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ) в порядку спадкування за законом після її сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко