БАРАНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 461/8381/23
Провадження № 2/273/410/24
26 серпня 2024 року м. Баранівка
Баранівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого - судді Самойленко Л.М.,
за участі секретаря судового засідання - Муравської М.М.,
розглянувши в м. Баранівка Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою АТ "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.11.2023 року цивільну справу передано на розгляд до Баранівського районного суду Житомирської області за підсудністю.
Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 06.06.2024 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. У позовних вимог зазначено, що позивач підтримує позовні вимоги та просить суд проводити розгляд справи за відсутності представника, щодо заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась шляхом направлення судових документів за адресою реєстрації, 05.07.2024 року отримала особисо судову кореспонденцію. На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідачка відзиву на позов чи клопотань до суду не направила.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи із такого.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору, відповідач отримала кредит в сумі 160 887,00 грн., строком на 60 місяців, зі сплатою 10,99 % річних за користування кредитом. Дата повернення кредиту 05.07.2026 року ( а.с. 15-17, 18-23).
Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок, відкритий у банку, відповідно до графіка, викладеного в додатку № 1 до договору. Банк, надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів на зазначені в Додатку №1 рахунки. А також, позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 18,44 грн., згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до пункту 2 договору.
За текстом договору згідно з пунктом 4 договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, доступно викладено детальний опис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки, графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.
Згідно з пунктом 5 паспорта споживчого кредиту «порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення» передбачена сума щомісячного платежу 7 840,00 грн., з яких: на погашення суми кредиту від 391,39 грн. до щомісячного збільшення у розмірі 5439,81 грн., процентів за користування кредитом від 45,86 грн. до 1598,60 грн. У розділі «платежі за додаткові та супутні послуги банку»: за ведення рахунку, розрахунково-касове обслуговування, комісія за надання кредиту відсутня.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 31.08.2023 року становить 236 725, 07 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим боргом - 150 439,5 грн., прострочених відсотків - 2105,49 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 84 180,08 грн. (а.с.25).
Позивачем АТ «Ідея Банк» надано меморіальні ордери від 05.07.2021 року про зарахування коштів на відповідні рахунки на виконання умов укладеного договору (а.с.22).
Останню сплату Відповідачем за Кредитним договором здійснено 08.11.2022 року.
Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідач не надав доказів належного виконання ним зобов`язань за дослідженим кредитним договором.
За відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обґрунтованість заявлених вимог в частині стягнення прострочених боргу та процентів.
Щодо зазначеної вимоги в цій частині суд зазначає наступне.
У п.4 Додатку №1 «Паспорт споживчого кредиту» до Договору зазначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,65% середньомісячно від початкової суми кредиту.
Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі 204/224/21 від 06.11.2023 року дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.
Враховуючи те, що в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), суд доходить висновку про те, що положення п.1.7 Договору та п.4 Додатку №1 «Паспорта споживчого кредиту» до Договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту, є нікчемними.
А відтак, позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача простроченої плати за обслуговування кредиту задоволенню не підлягає.
Враховуючи вище зазначене, позов підлягає частковому задоволенню на суму 152544,99 грн грн, що включає заборгованість по простроченому боргу в сумі 150439,50 грн та простроченим процентам в сумі 2105,49 грн.
Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81 - 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Людмила САМОЙЛЕНКО