Справа №198/230/24
Провадження № 2/0198/155/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Довгопол О.М., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Юрївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про встановлення юридичних фактів та визнання права на отримання земельної частки (паю),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою про встановлення юридичних фактів та визнання права на отримання земельної частки (паю).

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_2 склала заповіт, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 все своє майно.

Після смерті матері позивач оформив право на спадщину у вигляді житлового будинку, що належав померлій. Також до спадкової маси увійшла спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) із земель КСП «Зоря» на території с. Преображенка Павлоградського району Дніпропетровської області, яку його мати отримала в порядку спадкування від своєї сестри ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), ОСОБА_1 отримав відмову, оскільки у наданих документах через невідповідність написання по батькові не підтверджуються родинні відносини між померлими сестрами, а також відсутні документи на підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_2 зі ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Однак, позивач стверджує, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину, адже вона постійно проживала з померлою сестрою на момент її смерті.

Таким чином, позивач не має змоги оформити свої спадкові права, тому змушений звернутись до суду та просить встановити фактродинних відносин між його матір`ю та тіткою, факт постійного проживання його матері зі спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, а також визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай).

10.06.2024 у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

30.07.2024 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд справи.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Суд, заслухавши позивача та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно Юр`ївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області 12.03.2019 (а.с. 13).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1223, 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За положеннями ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом протягом шести місяців з часу відкриття спадщини має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За життя ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 19.09.2001 за № 1291, за яким заповіла все своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, позивачу ОСОБА_1 (а.с. 14).

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Позивач прийняв спадщину шляхом подання до органів нотаріату відповідної заяви та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 41, 54, 64).

За твердженням позивача у померлої ОСОБА_2 була сестра-близнючка ОСОБА_4 , якій на підставі сертифікату, виданого Юр`ївською районною державною адміністрацією 11.02.1997 та зареєстрованого в Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0262, належало право на земельну частку (пай) із земель КСП «Зоря» на території Юр`ївського (на теперішній час Павлоградського) району Дніпропетровської області, розміром 7,51 умовних кадастрових гектари (а.с. 17).

Як виходить з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_4 29.05.1992 уклала шлюб, змінивши дошлюбне прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 92).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 померла, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 95).

Отже, після смерті ОСОБА_3 також відкрилась спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) із земель КСП «Зоря».

Виходячи з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру, ОСОБА_7 за життя не складала заповіт або спадковий договір, тому спадкування після її смерті має здійснюватись за законом (а.с. 77).

Згідно зі ст.ст. 1258, 1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У другу чергу право на спадкування мають рідні брати та сестри спадкодавця.

Матеріали спадкової справи № 22/2019 свідчать про те, що з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно до органів нотаріату звернувся тільки ОСОБА_1 , однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 68-78).

За твердженням позивача його померла мати, ОСОБА_2 , на момент смерті ОСОБА_7 постійно проживала разом з останньою, не маючи за цією адресою зареєстрованого місця проживання, тому як спадкоємець другої черги за законом фактично прийняла, але не оформила на своє ім`я спадщину після смерті своєї сестри.

Через відсутність реєстрації ОСОБА_2 разом зі ОСОБА_7 позивач позбавлений можливості оформити в нотаріальному порядку спадкові права на земельну частку (пай).

Крім того, через помилки в зазначенні по батькові померлих сестер у відповідних документах, ОСОБА_1 не може підтвердити наявність родинних відносин між ними.

Разом з тим, під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є рідними сестрами на підставі таких документів:

-архівних витягів Державного архіву Сумської області, згідно з якими 25 жовтня 1923 року у батьків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 народились діти ОСОБА_4 та ОСОБА_10 (а.с. 19-20);

-Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, згідно з яким ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до шлюбу мала прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 16);

-Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яка народилась в смт Терни Сумської області (а.с. 13);

-Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, згідно з яким наречена ОСОБА_11 народилась в смт Терни Сумської області (а.с. 92);

-рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 28.12.2010, яким встановлено факт належності матері позивача, ОСОБА_2 , правовстановлюючого документу на житловий будинок, де власницею було зазначено « ОСОБА_2 » (а.с. 59-60);

-довідок органів місцевого самоврядування, де по батькові ОСОБА_4 зазначено і як « ОСОБА_12 », і як « ОСОБА_13 » (а.с. 22, 23, 69, зворотній бік, 70).

Окрім того, вказані факти підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Надаючи оцінку твердженням позивача про фактичне прийняття спадщини його матір`ю після смерті ОСОБА_7 , суд зазначає таке.

Для встановлення ознак, за якими постійне проживання особи відрізняється від її тимчасового перебування в конкретному населеному пункті, суд вважає необхідним звернутись до відповідних нормативних актів в редакції, що діяла на момент смерті ОСОБА_7 , тобто станом на 2005 рік.

Згідно зі ст. 29 ЦК України (в редакції за період з 16.01.03 року по 02.09.2014 рік) місцем проживання фізичної особи визнавались житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до абзацу 5 статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року N 1382-IV (в редакції за період з 11.12.03 року по 02.09.2014 рік) місце проживання адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Аналіз положень ст. 29 ЦК України та ст. ст. 3, 6, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить, що постійним місцем проживання особи вважалось розташоване на території конкретної адміністративно-територіальної одиниці житлове приміщення, в якому особа проживала понад 6 місяців протягом року.

Разом з тим, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження (ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем та не прийняв спадщину, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (постанови Верховного Суду від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 та від 01.07.2020 у справі № 222/1109/17).

Так, відповідно до акта обстеження фактичного проживання ОСОБА_7 , складеного посадовими особами Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, з нею з червня 2004 року до моменту смерті за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно проживала її сестра ОСОБА_2 (а.с. 23).

Допитані під час судового розгляду як свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 показали, що все життя проживають в селі Новомосковське. Приблизно з 1990-х років поруч з ними за вказаною вище адресою поселилась ОСОБА_16 . За життя останню часто навідували сестра ОСОБА_2 та племінник ОСОБА_1 . Після смерті в 2003 році чоловіка ОСОБА_7 її рідна сестра переселилась та постійно мешкала до моменту смерті з померлою, а племінник ОСОБА_1 допоміг здійснити поховання. Свідки дуже часто бачились з сестрами, оскільки проживають в сусідніх будинках, до того ж чоловік ОСОБА_7 був рідним дідом свідка ОСОБА_15 .

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, оскільки вони принесли присягу та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, а дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.

Як вже зазначалось, законом визначені способи прийняття спадщини, а саме: 1) спільне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини; 2) подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса спадкоємцем, який на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем не проживав.

Водночас, закон не встановлює строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину, зобов`язаний звернутись до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За положеннями пунктів 3.21, 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України (6 місяців), він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Отже, ОСОБА_2 , яка на час смерті ОСОБА_7 постійно разом з нею проживала, прийняла спадщину за законом як спадкоємець другої черги після смерті останньої, проте за життя не отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), яке належало померлій ОСОБА_7 .

Відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

З огляду на викладені норми права та обставини справи, за відсутності документів, що підтверджують реєстрацію місця проживання або постійне проживання матері позивача та його тітки на день смерті, розбіжності в документах про родинні відносини цих осіб, а також відсутність документу про право на спадщину у вигляді права на земельну частку (пай), оформленого на ім`я ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7 , ОСОБА_1 позбавлений можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку.

В позасудовому порядку встановити юридичні факти родинних відносин та прийняття спадщини неможливо, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, а від встановлення цих фактів залежить виникнення в позивача спадкових прав.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті свої сестри ОСОБА_7 , позивач є сином померлої ОСОБА_2 та спадкоємцем за заповітом після її смерті, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до органів нотаріату, відомості та докази щодо наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутні, суд вважає можливим задовольнити позов.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує заяву позивача про залишення за ним витрат на судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Юрївської об`єднаної територіальної громади в особі Юр`ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51300, Дніпропетровська обл., Павлоградський район, смт Юр`ївка, вул. Центральна, 67/1), про встановлення юридичних фактів та визнання права на отримання земельної частки (паю) задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між ОСОБА_2 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме, що вони були рідними сестрами.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину після смерті своєї сестри ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на земельну частку (пай) на підставі сертифікату на земельну частку (пай), зареєстрованого в Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 0262, виданого Юр`ївською районною державною адміністрацією11.02.1997, із земель КСП «Зоря» на території с. Преображенка Павлоградського району Дніпропетровської області розміром 7,51 в умовних кадастрових гектарах.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 30 серпня 2024 року.

Суддя І. О. Гайдар