Справа № 357/9922/13-ц
Провадження № 4-с/357/28/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква, в залі суду № 5 скаргу ОСОБА_1 , стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Суб`єкт оскарження: Начальник Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Юрченко Світлана Юзефівна про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

29.07.2024 на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла скарга ОСОБА_1 , в якій скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо не зняття обтяження з усього нерухомого майна, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 17.04.2015р. в межах виконавчого провадження № 47271961, зобов`язати посадових осіб відділу ДВС зняти обтяження (реєстраційний номер обтяження 9723053).

Скарга мотивована тим, що з відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, скаржником було встановлено наявність запису про обтяження № 9723053 (спеціальний розділ) арешт нерухомого майна, зареєстрованого 19.05.2015 на підставі постанови № 47271961 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 17.04.2015. В подальшому було встановлено, що вказану постанову було винесено в межах виконавчого провадження № 47271961, відкритого на підставі виконавчого листа № 2/357/78/14, виданого 03.03.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. В подальшому, 30.08.2016 було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві. Однак, після цього виконавче провадження було відкрито повторно за номером 52458035 з виконання виконавчого документу № 2/357/78/14. Згідно відомостей АСВП 04.10.2016 ВП № 52458035 закінчено, з підстав добровільного погашення боргу за виконавчим документом, прийнято рішення про припинення чинності арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. 13.06.2024 року представником ОСОБА_1 на адресу Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) було направлено адвокатський запит з проханням скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 19.05.2015 на підставі постанови № 47271961 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, оскільки боржником фактично виконано в повному обсязі рішення суду, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження № 52458035 від 04.10.2016. Проте, 27.06.2024 року начальником Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Юрченко С.Ю., розглянуто адвокатський запит і надано відповідь за вих. № 130696 від 24.06.2024, яким фактично відмовлено у скасуванні арешту й зазначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження № 52458035 від 04.10.2016 не містить інформацію про вилучення обтяження № 9723053 з Державного реєстру речових прав. Скаржник не погоджується із такою відмовою, вважає бездіяльність ДВС неправомірною, вказує, що з моменту закінчення виконавчого провадження минуло близько 8 років, матеріали ВП знищені за закінченням терміну зберігання, подальше накладення арешту на майно ОСОБА_1 є невиправданим втручанням у його право на володіння своїм майном, обмежує та позбавляє його можливості вільно користуватись та розпоряджатись належним йому на праві власності майном.

Ухвалою судді від 30.07.2024р. прийнято скаргу до провадження, призначено до розгляду.

06.08.2024 представник скаржника ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подала клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

09.08.2024р., 13.08.2024р. представник скаржника ОСОБА_2 на електронну адресу суду подала заяву про розгляд справи за відсутності скаржника та його представника, вимоги скарги підтримала.

12.08.2024р. на електронну адресу суду від головного державного виконавця Мочинського М.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

26.08.2024р. на електронну адресу суду надійшов відзив на скаргу, в якому зазначено, що на примусовому виконані з 17.04.2015р. по 30.08.2016р. у Білоцерківському відділі ДВС перебував виконавчий лист № 2/357/78/14, виданий 03.03.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , солідарно, боргу на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» в сумі 801947,21 грн. (ВП № 47271961). 30.08.2016 виконавче провадження завершено на підставі п.1 ч.1 ст 47 ЗУ «Про виконавче провадження», за письмовою заявою стягувача. В межах вказаного виконавчого провадження боржником ОСОБА_1 не сплачена сума виконавчого збору 80 194,72 грн. та витрат АСВП. 29.09.2016р. до відділу повторно надійшов виконавчий лист № 2/357/78/14, виданий 03.03.2015 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області. (ВП № 52458035). 04.10.2016р. виконавче провадження завершено на підставі п. 8. ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження», за заявою стягувача про закінчення виконавчого провадження щодо виконання виконавчого документа № 2/357/78/14, у зв`язку з добровільним погашенням боргу. Матеріали виконавчого провадження № 47271961, 52458035 було знищено за закінченням встановленого терміну зберігання. Наявні матеріали справи знаходяться лише в реєстрі АСВП. Державний виконавець зазначає, що в межах ВП № 47271961, яке було завершено на підставі заяви стягувача (п.1 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження»), боржник має невиконані зобов`язання щодо сплати виконавчого збору, постанова про закінчення ВП № 52458035 від 04.10.2016 року не містить інформацію про вилучення обтяження № 9723053 з Державного реєстру речових прав, а тому вказує на відсутність підстав для скасування арешту.

У судовому засіданні головний державний виконавець ОСОБА_4 заперечив вимоги скарги, з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 17.04.2015р. державним виконавцем міського відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Лінецькою О.В. відкрито виконавче провадження № 47271961, з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/78/14, виданого 03.03.2015р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення боргу з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно 801 947,21 грн на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» (т.2, а.с. 125). Також, 17.04.2015 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (т.2, а.с. 126).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на усе нерухоме майно належне ОСОБА_1 , 19.05.2015 накладено арешт, на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 47271961, виданої 17.04.2015, видавник: державний виконавець Лінецька О.В., номер запису про обтяження: 9723053 (т.2, а.с.123-124).

30.08.2016 державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Такуєвим О.В., в межах ВП № 47271961, постановлено: 1) повернути виконавчий документ стягувачеві, згідно заяви стягувача від 26.08.2016; 2) постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій вивести в окреме виконавче провадження (т. 2, а.с. 127).

Судом встановлено, що виконавчий лист № 2/357/78/14 був пред`явлений до виконання повторно та 03.10.2016 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 52458035.

А наступного дня, 04.10.2016р. виконавче провадження № 52458035 закінчено, на підставі заяви ТОВ «ОТП Факторинг України» про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із добровільним погашенням боргу (т. 2, а.с. 131). Вказана постанова містить вказівку про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Встановлено, що 13.06.2024р. представник боржника ОСОБА_1 адвокат Череда Т.М. направила до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) адвокатський запит, в якому просила скасувати арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 9723053 (т.2, а.с. 134-135).

З відповіді начальника відділу Юрченко С.Ю. від 24.06.2024 за вих.№ 130696 вбачається, що в межах ВП № 47271961, яке було завершено на підставі заяви стягувача, боржник має невиконані зобов`язання щодо сплати виконавчого збору, а постанова про закінчення ВП № 52458035 від 04.10.2016р. не містить інформацію про вилучення обтяження № 9723053 (т. 2, а.с. 136).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 18 Закону № 1404-VIII, (у редакції від 02.06.2016, чинній на час винесення постанови про повернення виконавчого документу в межах ВП № 47271961, закінчення виконавчого провадження № 52458035) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1,2,6 ст. 27 Закону № 1404-VIII у редакції від 02.06.2016, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII у редакції від 02.06.2016, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону. (ч. 3,5 ст. 37 Закону № 1404-VIII у ред. 02.06.2016 )

Згідно ст. 40 Закону № 1404-VIII у ред. від 02.06.2016, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Так, в ході розгляду справи було встановлено, що в межах ВП № 47271961 був накладений арешт на усе майно ОСОБА_1 , винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 80 194,72 грн., постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на суму 100,00 грн. В межах вказаного ВП 30.08.2016 державним виконавцем Білоцерківського МВ ДВС ГТУЮ у Київській області Такуєвим О.В. постановлено: 1) повернути виконавчий документ стягувачеві; 2) постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій вивести в окреме виконавче провадження.

Доказів про здійснення державним виконавцем дій спрямованих на стягнення виконавчого збору, виведення в окреме провадження виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору до суду не надано.

При цьому, суду надані докази, що в рамках ВП № 52458035 винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із добровільним погашенням боргу і дана постанова містить вказівку про припинення чинності арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення за виконавчим листом № 2/357/78/14, виданого 03.03.2015р. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Отже, оскільки на виконанні у виконавчій службі відсутні відкритті виконавчі провадження щодо виконання виконавчого листа №2/357/78/14, у стягувача відсутні претензії до ОСОБА_1 , у зв`язку із повним погашенням заборгованості, державним виконавцем з 2016 року не вчинено дій для стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, хоча в силу вимог ст. 40 Закону № 1404-VIII, у редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа мав винести постанову про стягнення виконавчого збору, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання неправомірною бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби та зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № 47271961, оскільки відкритих ВП зі стягнення коштів з ОСОБА_1 не має.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19),від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Таким чином, наявність протягом тривалого часу (близько 8 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, - є порушенням прав скаржника.

На підставі зазначеного суд вважає, що не зняття органами ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні за обставинами цієї справи є їх бездіяльністю і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Також скаржник ставить питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. (Постанова ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16)

Оскільки вимоги скарги підлягають до задоволення, то з Білоцерківського відділу Державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) підлягають стягненню на користь скаржника судові витрати у справі.

До матеріалів справи в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу долучено наступні документи: договір про надання правничої (правової) допомоги від 13.06.2024, додаткова угода до договору про надання правничої (правової) допомоги від 13.06.2024; акт наданих послуг до договору про надання правничої (правової) допомоги від 13.06.2024; платіжна інструкція № від 13.06.2024 на суму 1 000 грн; платіжна інструкція № 281623944 від 04.07.2024 на суму 3 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що підлягають стягненню на користь скаржника судові витрати зі сплати витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Білоцерківського відділу Державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття обтяження з усього нерухомого майна , яке було накладено постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , виданої 17.04.2015 року в межах виконавчого провадження 47271961, реєстраційний номер обтяження 9723053, зареєстрованого 19.05.2015 року 18:27:48.

Зобов`язати посадових осіб Білоцерківського відділу Державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти обтяження, накладене постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , виданої 17.04.2015 року в межах виконавчого провадження 47271961, реєстраційний номер обтяження 9723053, зареєстрованого 19.05.2015 року 18:27:48, вид обтяження : арешт нерухомого майна, опис предмета обтяження : все нерухоме майно; особа, майно якої обтяжується : ОСОБА_1 .

Стягнути з Білоцерківського відділу Державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за рахунок бюджетний асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду, з урахуванням ч. 3 ст. 124, ч. 6 ст. 259 ЦПК України, виготовлено 02 вересня 2024 року.

Суддя О. Я. Ярмола