Справа № 698/529/24
Провадження № 2/698/243/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 р. Катеринопільський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Баранова О.І.,

секретаря Пугачовської Т.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Катеринопільського районного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 161,42 грн., моральну шкоду у розмірі 30000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01 червня 2022 року близько 17 год. 00 хв., відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи на відкритій місцевості поміж населеними пунктами Звенигородського району, Черкаської області: селище Єрки - с. Залізнячка, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, реалізовуючи свій злочинний намір, дерев`яною палицею, яку тримав у руках, наніс позивачу не менше п`яти ударів по лівому плечі, лівому передпліччі і правому стегні.

Внаслідок вказаних вище ударів позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді садна і синця на лівому плечі, садна на лівому передпліччі, синця на правому стегні, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-9-01/270 від 18.07.2022 року відносяться до категорії легких тілеснйх ушкоджень.

За завою ОСОБА_1 від 04.07.2022 року про вчинене кримінальне правопорушення було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000330 від 04.07.2022 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, щодо ОСОБА_2 .

20 червня 2024 року Катеринопільським районним судом Черкаської області за наслідками розгляду кримінальної справи № 698/579/22 (провадження № 1-кп/698/105/24) винесено ухвалу, згідно якої ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження. Тобто ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Зазначеним кримінальним правопорушенням позивачу було спричинено матеріальну шкоду, що виразилась у понесених витратах на лікування, внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, проведення судово-медичного огляду, та значну моральну шкоду, яка виразилась у нестерпному болі, негативних емоціях та постійних переживаннях з приводу факту нанесення тілесних ушкоджень, а також втручання у звичний спосіб життя позивача, втрати відчуття захищеності, тощо.

Враховуючи, що відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати позивачу заподіяну його протиправними діями матеріальну та моральну шкоду, ОСОБА_1 вимушений звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Ухвалою суду від 22.07.2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначений відповідачу ОСОБА_2 строк у вищевказаній ухвалі суду, останній не скористався своїм правом відповідно до ст.178 ЦПК України для подання відзиву на позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Катеринопільського районного суду від 20 червня 2024 року, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України із закриттям кримінального провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 7 ст. 128 КПК України визначено, що особа, яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які регулюються Цивільним кодексом України, зокрема Главою 3 та 82.

Вирішуючи спір суд виходить з наступних положень та норм закону.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

Відповідно до ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення. При цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Згідно з ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході розгляду справи була встановлена та не заперечувалась сторонами протиправність поведінки відповідача, внаслідок дій якого в позивача було виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна і синця на лівому плечі, садна на лівому передпліччі, синця на правому стегні. Водночас встановлено і причинно-наслідковий зв`язок між такою протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відтак є вина відповідача, а отже і обов`язок таку відшкодувати.

Оцінюючи доводи позивача в частині розміру заподіяних збитків, суд приймає наданий позивачем фіскальний чек на загальну суму 161,42 грн., як належний та допустимий доказ його матеріальних витрат на проведення судово-медичного огляду, розмір якого жодним чином не заперечувався відповідачем, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача, йому тривалий час доводилось лікуватися, що в свою чергу завдало йому моральної шкоди, і що виразилось у нестерпному болі, негативних емоціях та постійних переживаннях з приводу факту нанесення тілесних ушкоджень, а також втручання у звичний спосіб життя, втрати відчуття захищеності, тощо.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п 4. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи викладене, зокрема те, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , було завдано тілесних ушкоджень позивачу, що викликало певні нервові переживання, порушення нормального та звичного ритму життя, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 5000 грн.

Суд визнає, що вказаний її розмір є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнав позивач у результаті заподіяння йому тілесних ушкоджень відповідачем ОСОБА_2 .

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Згідно наданої квитанцій №130810050 від 08.07.2024 року, ОСОБА_1 сплатив 2000 грн. адвокату Коліснику С.М. за надання правової допомоги.

Повноваження представника позивача - адвоката Колісника С.М. підтверджені договором про надання правової допомоги №04-07/24 від 04.07.2024 року.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково (5161,42 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 321 грн. (5161,42 / 32161,42 х 2000) в рахунок повернення витрат за надання правничої допомоги, які підтверджені документально, пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відтак, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, в загальному розмірі 388,75 грн. (5161,42 / 32161,42 х 1211,20 х 2), а саме: 194,37 грн. за вимогою про стягнення матеріальної шкоди; 194,37 грн. за вимогою про стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 22, 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 161 (Сто шістдесят одна) гривня 42 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 5000 (Пять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати по оплаті професійної правничої допомоги, пропорційно до задоволених вимог, в сумі 321 (Триста двадцять одна) гривня.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код класифікації доходів бюджету: 22030106, , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA0026001) судовий збір, пропорційно до задоволених вимог, в розмірі 388 (Триста вісімдесят вісім) гривень 75 копійок, від сплати якого позивача було звільнено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене у судову палату у цивільних справах Черкаського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Катеринопільський районний суд Черкаської області).

Головуючий Баранов О.І.