№ провадження 2/208/113/24
22 липня 2024 р. м. Кам`янське
Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину квартири, -
1.Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину квартири.
У своєму позові позивач просить суд:
1. Визнати квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 29,4 кв.м., житловою 14,8 кв.м. об`єктом її та ОСОБА_2 права спільної сумісної власності подружжя;
2. Визнати за неї право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 загальною площею 29,4 кв.м., житловою 14,8 кв.м. як на частку в спільному сумісному майні подружжя.
3. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати в розмірі 2902,03 грн..
В обґрунтування позову позивач зазначає наступне:
З 12 квітня 1975 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . Мають двох повнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вона з чоловіком і синами проживали і були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано на ім`я відповідача на підставі договору міни, посвідченого 03.03.1997 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу за реєстровим №238.
15.11.2013 р. приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Т.К.Татарець посвідчений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_2 продав вищевказану квартиру. Вона надавала в нотаріальній конторі письмову згоду на продаж квартири як подружжя ОСОБА_2 і співвласник цього житлового приміщення.
Після продажу жилого приміщення вона з чоловіком стали проживати в житловому будинку АДРЕСА_3 , який належить їх сину ОСОБА_3 .. І вона, і відповідач були зареєстровані в цьому будинку.
Вона з відповідачем продовжували спільно проживати в будинку сина, а в квітні 2014 року ОСОБА_2 заявив, що вона йому не потрібна, що він бажає один, без неї проживати в придбаній ними однокімнатній квартирі, забрав свої речі і спільне майно подружжя на свій розсуд та переїхав на постійне проживання в квартиру АДРЕСА_1 . Вона залишилась в будинку сина, і по цей час проживає із синами за адресою: АДРЕСА_3 .
Фактично в квітні 2014 року їх сімейні відносини з відповідачем були припинені з його ініціативи.
Восени 2023р. ОСОБА_2 повідомив, що хоче розірвати їх шлюб, планує самостійно без її згоди продати придбану ними однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та виїхати на постійне місце проживання за межі України. Відповідач запропонував їй розірвати шлюб через органи РАЦС та пообіцяв, що після продажу квартири він поділіться з нею коштами, які отримає від покупця, на свій розсуд.
Враховуючи, що вона не вірить обіцянкам відповідача, змушена звертатись за захистом своїх майнових прав до суду.
Спірна однокімнатна квартира придбана ними за спільні кошти подружжя, отримані ними від продажу іншого нерухомого майна, яке теж належало їх подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме від продажу квартир АДРЕСА_2 , проданої ними 15.11.2013 року. Оскільки право власності на цю квартиру було оформлено на відповідача на підставі договору міни, продана квартира і, відповідно, виручені від її продажу грошові кошти теж були спільною сумісною власністю подружжя.
Так, в 1980 році її чоловік ОСОБА_2 був прийнятий у члени житлово-будівельного кооперативу №30. Їх сім`ї з чотирьох осіб була розподілена кооперативна квартира АДРЕСА_4 . Пайові внески за цю квартиру вона з чоловіком виплатили повністю під час шлюбу із спільних коштів подружжя. 09.12.1987 року на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК №30 вказана квартира була ними обміняна на рівноцінну квартиру АДРЕСА_5 , пайові внески за яку були виплачені її попередніми власниками, з якими вони оформили обмін. 03.03.1997 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу за реєстровим №238 посвідчений договір міни, згідно з яким власник ОСОБА_2 поміняв квартиру АДРЕСА_5 , на квартиру АДРЕСА_2 . Отже, набуття 03.03.1997р. відповідачем права власності на цю квартиру на підставі договору міни не є наслідком міни однієї особистої власності ОСОБА_2 на іншу а є результатом міни одного нерухомого майна, що набуто під час шлюбу за спільні кошти їх подружжя, на інше нерухоме майно, що теж є спільною власністю подружжя. Відповідно і кошти, виручені від продажу вищевказаної квартири та вкладені в купівлю спірної однокімнатної квартири, були спільними коштами подружжя.
2. Заяви, клопотання позивача, відповідача.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
3. Процесуальні дії по справі.
17 січня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.
20 березня 2024 ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено.
18 квітня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
4. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст правовідносин з посиланням на докази.
Як встановлено судом, 12 квітня 1975 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений шлюб Дніпровським райвідділом ЗАЦС Дніпродзержинськ, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видане 12 квітня 1975 року, актовий запис № 166 (а.с.6).
Згідно акту № 94/2/6 від 16.11.2023 року, наданого Квартальним комітетом №6 Заводського району, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 проживає з осені 2013 року до весни 2014 року разом з дружиною та сином. Не проживає за вищезазначеною адресою з 2014 року по 2023 рік (а.с.11).
Згідно акту № 93/2/6 від 16.11.2023 року, наданого Квартальним комітетом №6 Заводського району, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 проживають з 2013 року по 2023 рік (а.с.10).
Відповідно до довідки №184 від 09.12.2023 року, наданої головою ЖБК №30, вбачається, що ОСОБА_2 у 1980 році прийнятий у члени Житлово-будівельного кооперативу №30 за адресою: АДРЕСА_6 та отримав там квартиру АДРЕСА_7 , внески за яку сплатив в повному обсязі. 09.12.1987р., рішенням загальних зборів мешканців ЖБК №30 був дозволено обмін квартири АДРЕСА_8 . Внески за кв. АДРЕСА_9 , попереднім власником сплачені в повному обсязі (а.с.9).
Відповідно до інформації №354302061 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 14.11.2023 року вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 належала на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору міни, посвідченого 03.03.1997 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербиною Р.Є. за реєстровим №238. 15.11.2013 р. приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Т.К.Татарець посвідчений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_2 продав вищевказану квартиру (а.с.8).
В матеріалах справи міститься договір купівлі-продажу квартири від 24 березня 2014 року, відповідно до якого вбачається, що ОСОБА_2 купив квартиру під номером АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстровано в реєстрі за № 559. Відповідно до даного договору ОСОБА_1 як дружина надала згоду на купівлю вищезазначеної квартири.
Відповідно до інформації №354126614 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 13.11.2023 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24 березня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Прожуган М.А., зареєстрований в реєстрі за № 559 (а.с.7).
Відповідно до висновку про ринкову вартість об`єкта нерухомості від 01 листопада 2023 року, а саме жилої однокімнатної квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_11 , власником якого є ОСОБА_2 , станом на 01 листопада 2023 року, без урахування ПДВ, склала: 365686,00грн.. Даний висновок підписаний оцінювачем ОСОБА_5 та директором ПП ВКАФ «Солнцево» О,В.Гальченко (а.с.12-14).
Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного кодексу України.
Відповідно до змісту ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Так, згідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У зв`язку з чим обраний спосіб захисту цивільних прав та інтересів як поділ спільного майна, придбаного в період шлюбу.
5. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування.
Згідно частини 3 статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою статті 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Відповідно до вимог ст.ст.69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
Однак, жодна із сторін не оспорювала принципу рівності часток подружжя у майні, жодних доказів про існування підстав для відступу від рівності часток суду не представили.
А тому, виходячи із загального принципу рівності часток подружжя у спільному майні, слід визнати, що позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 належить по 1/2 частині майна: квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_11 .
Статтею 41 Конституції України передбачено, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном та кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно до вимог ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
На сьогоднішній день сторони не мають можливості вільно розпорядитися належним їм майном.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана норма також закріплена у ст. 12 ЦПК України.
Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що спірне майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_11 придбана сторонами в період шлюбу та позивач має право на поділ даного майна у рівних частках, що відповідно до вимог ст.ст.69-70 СК України.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
6. Судові витрати.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 902,03 грн., що документально підтверджено.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 15, 16, 355, 368, 372 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 19, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280-289, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину квартири, задовольнити.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 майно, придбане в період перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 29,4 кв.м., житловою 14,8 кв.м..
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 29,4 кв.м., житловою 14,8 кв.м., як на частку в спільному сумісному майні подружжя.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2902 (дві тисячі дев`ятсот дві) 03 коп..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_11 .

Суддя Похваліта С. М.