Справа № 175/3773/24
провадження 2/175/575/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року Дніпропетровський районний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого

судді Васюченко О.Г.

з секретарем Кульпіною Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" 13 березня 2024 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат, позовні вимоги не доповнювалися і не уточнювалися. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 21.01.2023 року, між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії № 91 на суму 12000,00 грн зі строком повернення - 21.03.2023

Заявлений строк кредитування складає 30 календарних днів з 21.01.2023 по 19.02.2023, тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка 990,00 % річних (2,71 % на день) за кожен день користуваннякредитом; знижена процентна ставка 511,00 % річних (1,40 % на день); пільгова процентна ставка - % річних(% на день).

Річна процентна ставка складає: за користування кредитом протягом заявленого строку 30 календарних днів користування кредитом з 21.01.2023 по 19.02.2023.

За користувсання кредитом понад заявлений строк протягом наступних 30 календарних днів з 20.02.2023 по 21.03.2023 останнього дня: за стандартною процентною ставкою 990,00 % річних (2,7 % в день).

ТОВ «Київська торгова інвестиційна компанія» свої зобов`язання виконала та надала кредит в сумі 12000,00 грн, в той час як відповідач свої зобов`язання не виконав та не повернув кридит та відсотки протягом обумовлених строків.

18.12.2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до боржників за Договорами позики, в тому числі і за Кредитним договором №91 від 21.01.2023, позичальником за яким виступає ОСОБА_1 .

Станом на 21.02.2024 року відповідач продовжує не виконувати взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, ігноруючи наявні майнові вимоги нового кредитора. Загальний розмір грошових вимог нового кредитора до відповідача, які виникли на підставі кредитного договору, що складають грошову суму в розмірі - 31528 грн. 80 коп., що складається з: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 12000,00 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 19528,80 грн.

На підставі викладеного, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про причини не явки суду не повідомили, правом надання відзиву на позов не скористався. Причини їх неявки в судове засідання судом визнаються не поважними, оцінюються судом як спосіб затягування розгляду справи і недобросовісне виконання своїх процесуальних прав та обов`язків, оскільки таке намагання і перенесення слухання справи було вже неодноразово, доказів на підтвердження причини відсутності в засіданні сторона відповідача не надавала (з урахуванням зазначеного, відношення сторін до своїх процесуальних прав та обов`язків і тривалості розгляду справи, суд вважає, що чергова заява про перенесення слухання справи і відсутність відповідача не перешкоджає розгляду справи). Незалежно від явки чи неявки представника відповідача сама особа в судове засідання не з`явилася без поважних причин і навіть не повідомила суд про причини неявки в судове засідання. Отже, суд вважає можливим розгляд справи на підставі наявних матеріалів і доказів. При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи. При цьому слід керувався саме зазначеним, а не наявністю чи відсутністю права, що підлягає захисту, наявністю іншого спору, що начебто перешкоджає вирішенню цієї справи.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті.

Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути цю справу в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

В судовому засіданні встановлено, що 21.01.2023 року між ТОВ «Київська торгові інвестиційна компанія» та ОСОБА_1 був укладений Договір кредитної лінії № 91, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальникові на умовах, передбачених договором, грошові кошти (кредит) в кредит у сумі 12 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом (1.2, 1.3, 1.4, 1.6 Кредитного договору).

Сторони в п.3.3, 3.4 Кредитного договору погодили, що датою повернення кредиту є 21.03.2023, строк кредитування 60 календарних днів;

Заявлений строк кредитування згідно п.3.6 Кредитного договору складає 30 календарних днів з 21.01.2023 по 19.02.2023, тип процентної ставки фіксована (п.3.7 Договору)

Стандартна процентна ставка 990,00 % річних (2,71 % на день) за кожен день користуваннякредитом за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою та / або Пільговою процентною ставкою.

Знижена процентна ставка 643,50 % річних (1,76 % на день); пільгова процентна ставка - % річних(% на день).

Річна процентна ставка складає: за користування кредитом протягом заявленого строку 30 календарних днів користування кредитом з 21.01.2023 по 19.02.2023.

За користування кредитом понад заявлений строк протягом наступних 30 календарних днів з 20.02.2023 по 21.03.2023 останнього дня: за стандартною процентною ставкою 990,00 % річних (2,7 % в день).

Договір № 91, від 21.01.2021 та додатки до нього підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 4126.

Ідентифікацію відповідача підтверджено довідкою (а.с.22)

Аналогічні умови кредитування вказані в паспорті споживчого кредиту.

Згідно графіку платежів № 91, як додатку №1 до Договору № 91 від 21.01.2023 відповідач мав сплатити до 19.02.2023 - 12000,00 грн позики та 5040 грн відсотків з розрахунку 1,40 % за кожен днь користування, а в разі сплати з 20.02.2023 до 21.03.2023 - 12000,00 грн кредиту та 9764,40 грн відсотків за користування кредитом з розрахунку 2,71 % за кожен день користування кредитом.

Згідно додатку №2 до договору № 91 від 21.01.2023 у разі сплати кредиту в сумі 12000,00 грн до 19.02.2023 необхідно сплатити відсотки в сумі 5040 грн, а в разі сплати кредиту в сумі 12000,00 грн до 21.03.2023 ще - 9764,40 грн, а всього стане 14804,40 грн відсотків, загалом же реальна вартість складе 26804,40 грн (14804,40 грн - відсотки +12000,00 грн - тіло кредиту).

Загальні умови наданя грошових коштів у позику ТОВ «Київська торгові інвестиційна компанія» також підписані ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором.

Директор ТОВ "Універсальні платіжні рішення" листом від 02.02.2024 вих № 3162_39 повідомив ТОВ «Київська торгові інвестиційна компанія» що 21.01.2023 на платіжну карту НОМЕР_1 перераховано 12000,00 грн (а.с. 22 зворот).

Згідно довідки по договору № 91 від 21.01.2023 кредит в сумі 12000,00 грн видано 21.01.2023. В період з 21.01.2023 по 19.02.2023 включно щодня нараховувалися відсотки за користування кредитом по 168 грн, що становить загалом 5040 грн. З 22.02.2023 по 21.03.2023 нараховувалися відсотки за користування кредитом по 325,48 грн щоденно, загалом нараховано за цей період - 9113,44 грн. А загалом з 21.01.2023 по 21.03.2023 нараховано 14153,44 грн.(а.с.23) Також довідка містить відомості, що 21.02.2023 нараховано 5375,36 грн відсотків та всього заборгованність складає 31528,80 грн (12000,00 грн- кредит +14153,44 грн відсотки з 21.02.2022 по 14.04.2022 + 5375,36 грн відсотки нараховані 21.02.2023 (а.с.23).

18.12.2023 року між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №18/12-2023 відповідно до якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до боржників за Договорами позики, в тому числі і за Кредитним договором №91 від 21.01.2023, позичальником за яким виступає ОСОБА_1 про що свідчить реєстр боржників .

За реєстром боржників від 22.12.2023 до Договіру факторингу №18/12-2023 від 18.12.2022 та витягу з додатку №3 вказаного договору заборгованність ОСОБА_1 складає 31528,80 грн., що складається з: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 12000,00 грн.; заборгованості за відсотками 19528,80 грн.

Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 21.02.2024 року заборгованість ОСОБА_1 становить 31528,80 грн., що складається з: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) 12000,00 грн.; заборгованості за відсотками 19528,80 грн.

Таким чином суд встановив, що правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України.

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідачем було отримано 21.03.2023 - 12000,00 грн кредитних коштів від ТОВ «Київська торгова інвестиційна компанія», однак на даний час повернуті

Так згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22), від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження 61-6066св23) та інших.

Договір кредитної лінії № 91 від 21.01.2023 на 12000,00 та його додатки підписано відповідачем електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора «4126» відповідно до ч. ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

За змістом ч. 13 ст. 11 вищевказаного Закону докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України.

Директор ТОВ "Універсальні платіжні рішення" листом від 02.02.2024 вих № 3162_39 повідомив ТОВ «Київська торгові інвестиційна компанія» що 21.01.2023 на платіжну карту НОМЕР_1 перераховано 12000,00 грн (а.с. 22 зворот).

Оскільки відповідач визнає, що дійсно отримав 12000,00 грн кредиту суд приймає визнання позову в цій частині, оскільки воно не суперечить законодавству та приймає рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами в сумі 12000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи уразі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року справа № 202/4494/16.

Сторони в п.3.3, 34 Кредитного договору погодили, що датою повернення кредиту в сумі 12000,00 грн є 21.03.2023, загальний строк кредитування - 60 календарних днів;

Заявлений строк кредитування згідно п.3.6 Кредитного договору складає 30 календарних днів з 21.01.2023 по 19.02.2023, тип процентної ставки фіксована (п.3.7 Договору)

Стандартна процентна ставка 990,00 % річних (2,71 % на день) за кожен день користуваннякредитом за виключенням строку використання права користування Кредитом за Зниженою та / або Пільговою процентною ставкою.

Знижена процентна ставка 643,50 % річних (1,76 % на день); пільгова процентна ставка - % річних(% на день).

Річна процентна ставка складає: за користування кредитом протягом заявленого строку 30 календарних днів користування кредитом з 21.01.2023 по 19.02.2023.

За користування кредитом понад заявлений строк протягом наступних 30 календарних днів з 20.02.2023 по 21.03.2023 останнього дня: за стандартною процентною ставкою 990,00 % річних (2,7 % в день).

Згідно графіку платежів № 91, як додатку №1 до Договору № 91 від 21.01.2023 відповідач мав сплатити до 19.02.2023 - 12000,00 грн позики та 5040 грн відсотків з розрахунку 1,40 % за кожен днь користування, а в разі сплати з 20.02.2023 до 21.03.2023 - 12000,00 грн кредиту та 9764,40 грн відсотків за користування кредитом з розрахунку 2,71 % за кожен день користування кредитом.

Згідно додатку №2 до договору № 91 від 21.01.2023 у разі сплати кредиту в сумі 12000,00 грн до 19.02.2023 необхідно сплатити відсотки в сумі 5040 грн, а в разі сплати кредиту в сумі 12000,00 грн до 21.03.2023 ще - 9764,40 грн, а всього стане 14804,40 грн відсотків, загалом же реальна вартість складе 26804,40 грн (14804,40 грн - відсотки +12000,00 грн - тіло кредиту).

Відповідно довідки по договору № 91 від 21.01.2023 кредит в сумі 12000,00 грн видано 21.01.2023. В період з 21.01.2023 по 19.02.2023 включно щодня нараховувалися відсотки за користування кредитом по 168 грн, що становить загалом 5040 грн. З 22.02.2023 по 21.03.2023 нараховувалися відсотки за користування кредитом по 325,48 грн щоденно, загалом нараховано за цей період - 9113,44 грн. А загалом з 21.01.2023 по 21.03.2023 нараховано 14153,44 грн.(а.с.23) Також довідка містить відомості, що 21.02.2023 нараховано 5375,36 грн відсотків та всього заборгованність складає 31528,80 грн (12000,00 грн- кредит +14153,44 грн відсотки з 21.02.2022 по 14.04.2022 + 5375,36 грн відсотки нараховані 21.02.2023 (а.с.23).

Отже суд вважає, що вимоги щодо стягнення відсотків підлягають частковому задоволенню, оскільки умовами договору № 91 від 21.01.2023 було передбачено, що кредит в сумі 12000,00 грн надається строком до 21.02.2023.

Сторно погодили, що в період з 21.01.2023 по 19.02.2023 включно нараховуватимуться відсотки за користування кредитом з розрахунку 1,40% , тобто по 168 грн за кожен день користування кредитом (12000,00 грн х 1,40%=168 грн), а з 20.02.2023 до 21.03.2023 застосовується процентна ставка -2,71 % за кожен день користування кредитом (12000,00 грн х 2,71%=325,20 грн)

Судом встановлено, що відповідач 12000,00 грн кредиту не сплатиі і станом на день розгляду справи, отже він має сплатити відсотки за користування кредитом в межах строку дії кредитного договору .

Так за період користування кредитом з 21.01.2023 по 19.02.2024 (30 дні, як передбачено п.3.6, 3.8, 5.1.1 Кредитного договору) відповідач має сплатити - 5040 грн ( 12000,00 грн х 1,40% = 168 грн х 30 дні =5040 грн)

За період користування кредитом з 20.02.2023 до 21.03.2023 (30 днів, як передбачено п.3.8, 3.9.2, 3.10.2 Кредитного договору) відповідач має сплатити - 4857,60 грн ( 12000,00 грн х 2,71% = 325,20 грн х 30 днів =9756 грн)

Сукупно за користування кредитом 60 дні в сумі 12000,00 грн відповідач має сплатити 14796 грн (5040 грн + 9756,00 грн =14796 грн) як те передбачено умовами договору на яві відповідач погодився підписавши його.

Можливі посилання відповідача на той факт, що його не було повідомлено про укладення фоговору факторингу на увагу не заслуговують оскільки п 8.1.1.4 Кредитного договору передбачено, шо кредитодавець має право укласти договір відступлення права вимоги за Договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого Кредитодавець у будь-який час має право передати своє право вимоги до

Позичальника будь-якій третій особі.

При цьому, у Кредитодавця відсутній обов`язок повідомляти про це Позичальника.

Отже вимоги щодо стягнення з відповідача 14796 грн є такими, що підлягають до задоволення, а 8,40 грн є зайво нарахованими математично

Враховуючи наведене сума 4732,80 грн нарахована в якості відсотків, поза межами дії Кредитного договору, оскільки він вичерпав свою дію 21.03.2023, вказане нарахування суперечить висновкам Великої Палати Верховного суду від 31.10.2018 у справі №2024494/16-ц та від 18.01.2023 у справі №686/13446/15 в якому вказано, що поза межами строку дії договору застосуванню підлягає ст.625 ЦПК України.

З урахуванням викладеного суд приймає рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 12000,00 грн - кредиту та 14796 грн відсотків за користування кредитом.

Згідно з п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при звернення до суду сплатив 3028,00 грн про що свідчить платіжна інструкція № 416900023 від 29.02.2024.

Позов задоволено на суму 26796 грн, отже стягненню з відповідача підлягає 2574 грн (судовий збір).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи 15.02.2024 між ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" та Адвокатським об`єднанням "ЛІГАЛ АССІСТАНС" в особі керуючого партненра Бурдюг Т.В. укладено договір №15-02/2024 предметом якого є надання юридичної допомоги в обсязі та на умовах передбачених договором (п.1.1 Договору)

Вартість послуг узгоджкється сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п.4.1 Договору)

Клієнт зобов`язався оплатити послуги протягом 60 днів з дня підписання акту про надання юридичних послуг (п.4.2 Договору)

02.04.2024 ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" подало до Адвокатського об`єднання "ЛІГАЛ АССІСТАНС" заявку про надання юридичної допомоги №46 по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 )

До вказаної заявки увійщла послуга з приводу надання усної консультації з вивченням документів на яку витрачено 2 години часу вартістю 1500,00 грн за годину, що склало 3000,00 грн та складання позовної заяви на яку теж витрачено 2 години часу вартість 3000,00 грн за годину, що склало 6000,00 грн (а.с.44)

26.02.2024 ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" оплатило Адвокатському об`єднанню "ЛІГАЛ АССІСТАНС" 36000,00 грн за надання правової допомоги за договором 15-05/2024 від 15.02.2024 (а.с.40 зворот)

Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просила стягнути сторона позивача , те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності, що в свою чергу не потребувало додаткових зусиль, суд вважає, що витрата на усну консультацію навіть з вивченням документів 2 години часу є явно завищеною одиницею. На думку суду, у професійного юриста, такого роду справа не має займати більше години часу.

Згідно прайсу Адвокатського об`єднання "ЛІГАЛ АССІСТАНС." вартість послуги усної консультації з вивченням документів вартує від 1500,00 грн за годину.

Позовну заяву підписав директор ТОВ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" , він же і посвідчив додатки до позовної заяви, отже суду не доведено, що позовну заяву склав адвокат Адвокатського об`єднання "ЛІГАЛ АССІСТАНС"

За таких обставин, суд вважає, що в даному конкретному випадку реальним, необхідним, співмірним та справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача 1500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 263-265, 351,352,354,355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Гедройца Єжи, буд. 6 офіс 521, ) заборгованність за Договором кредитної лінії № 91 від 21.01.2023, яка станом на 30.08.2024 становить 26796 гривень та складається з 12000 гривень 00 копійок - кредиту та 14796 гривень відсотків за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Гедройца Єжи, буд. 6 офіс 521, ) судові витрати у вигляді судовго збору в сумі 2574 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Гедройца Єжи, буд. 6 офіс 521, ) судові витрати на правничу допомогу в сумі 1500 гривень 00 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя О.Г. Васюченко