У х в а л а

26 серпня 2024 року

м. Київ

Справа № 490/3969/21

Провадження № 61-4299ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 (далі - скаржниця)

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 вересня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 січня 2024 року

у справі за позовом скаржниці до ОСОБА_2 (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів і

в с т а н о в и в :

1. У травні 2021 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила:

- стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - дитина) - у твердій грошовій сумі - 7 000,00 грн - щомісячно, починаючи з дня подання позову, до досягнення дитиною повноліття;

- визначити місце проживання дитини з її матір`ю - скаржницею.

2. 29 вересня 2023 року Центральний районний суд міста Миколаєва ухвалив рішення, згідно з яким позов задовольнив частково: визначив місце проживання дитини зі скаржницею; стягнув із відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 27 травня 2021 року, до досягнення дитиною повноліття; вирішив питання про розподіл судових витрат.

3. 29 січня 2024 року Миколаївський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив рішення суду першої інстанції без змін.

4. 28 лютого 2024 року адвокат Труба Клавдія Борисівна в інтересах скаржниці сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу на вказані судові рішення.

5. 15 березня 2024 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. постановив ухвалу, згідно з якою повернув касаційну скаргу скаржниці на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки касаційну скаргу підписала особа, яка не мала права її підписувати.

6. 26 березня 2024 року скаржниця повторно сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу, у якій просить поновити строк на касаційне оскарження зазначених судових рішень, змінити їх у частині розміру стягнутих аліментів, стягнувши такі у сумі 7 000,00 грн щомісяця. Поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження мотивувала тим, що первинно через представника сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу 27 лютого 2024 року (за день до спливу вказаного строку), але 15 березня 2024 року Верховний Суд повернув ту скаргу та роз`яснив право подати її повторно.

7. 30 квітня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії цієї ухвали. Скаржниця (особисто або через адвоката) мала: обґрунтувати поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження й аргументувати необхідність поновлення цього строку;вказати дату отримання копії постанови апеляційного суду та надати відповідні докази (за наявності); підтвердити надсилання касаційної скарги іншим учасникам справи до їхніх електронних кабінетів або у паперовій формі листом з описом вкладення.

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду застосував припис речення першого абзацу першого частини третьої статті 393 ЦПК України та вказав, що зазначені скаржницею підстави пропуску строку на касаційне оскарження не є поважними. Тому вона має навести інші підстави для поновлення цього строку, додатково обґрунтувавши причини його пропуску та необхідність поновлення (пункти 5.6 і 5.8 зазначеної ухвали).

8. 23 травня 2024 року адвокат Зеленська Анжеліка Петрівна (далі - адвокат) подала в інтересах скаржниці до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 17960/0/220-24 від 24 травня 2024 року). Додала описи вкладення у лист для підтвердження надсилання копій цієї заяви та касаційної скарги відповідачу й органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради. У заяві надала таку інформацію:

- копію постанови апеляційного суду скаржниця не отримувала, про її наявність дізналася 31 січня 2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР);

- вперше - 27 лютого 2024 року - скаржниця подала касаційну скаргу через електронний кабінет. Але 15 березня 2024 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду її повернув і роз`яснив право подати касаційну скаргу повторно. Копію вказаної ухвали ні адвокат, ні скаржниця не отримали. Ту ухвалу оприлюднили в ЄДРСР 18 березня 2024 року;

- скаржниця вирішила самостійно подати касаційну скаргу через систему «Електронний суд». З моменту, коли вона дізналася про повернення касаційної скарги, тобто з 18 березня 2024 року, до моменту повторного подання скарги 26 березня 2024 року пройшло 8 днів. Із урахуванням умов воєнного стану, відсутності електроенергії та зв`язку, перебоїв у роботі системи «Електронний суд» причини пропуску строку на касаційне оскарження є поважними.

9. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, які навела скаржниця, є неповажними.

9.1. В ухвалі від 30 квітня 2024 року Верховний Суд звернув увагу скаржниці, що оскільки належного обґрунтування поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження скаржниця не навела, слід навести інші підстави для поновлення цього строку, додатково обґрунтувати причини його пропуску та необхідність поновлення.

9.2. Скаржниця мала обґрунтувати, чому після того, як Верховний Суд повернув їй касаційну скаргу 15 березня 2024 року, повторно її подала лише 26 березня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження постанови апеляційного суду від 29 січня 2024 року.Скаржниця пояснила, що через воєнний стан, обстріли, відсутність «світла та зв`язку», «перебої» у роботі системи «Електронний суд» повторно подала скаргу через 8 днів після оприлюднення в ЄДРСР ухвали про повернення її первинної касаційної скарги. Але не надала жодних доказів того, що з 18 до 25 березня 2024 року включно доступу до системи «Електронний суд» у місті, де проживає скаржниця, не було, або що у роботі цієї системи впродовж вказаного періоду були такі «перебої», які унеможливлювали подання касаційної скарги.

9.3. Скаржниця могла спробувати підтвердитинаявність зазначених нею у заяві про усунення недоліків технічних проблем у роботі її електронного кабінету в системі «Електронний суд» у період з 18 до 25 березня 2024 року включно, які унеможливили вчасне виконання вимог процесуального закону. Зокрема могла надати відповідь від адміністратора Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи- Державного підприємства «Інформаційні судові системи» (див. наказ Державної судової адміністрації України від 10 листопада 2023 року № 523 «Про внесення змін до наказу Державної судової адміністрації України від 22 вересня 2022 року № 333 «Про визначення адміністратора») - про існування відповідних технічних проблем в означений період. Таку відповідь не надала. Проте навіть за її наявності мала б обґрунтувати, чому за стверджуваних проблем із функціонуванням системи «Електронний суд» не скористалася послугами будь-якого поштового оператора.

9.4. Причини про воєнний стан, обстріли, відсутність «світла та зв`язку» сформулювала також бездоказово та без зв`язку із подіями, які відбувалися у місті, де проживає скаржниця. Відсутні підтвердження того, що з 18 до 25 березня 2024 року включно там узагалі не було електроенергії, не працював жодний поштовий оператор і не було можливості подати повторно касаційну скаргу.

10. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу (частина третя статті 393 ЦПК України).

11. За змістом пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, зокрема, якщо наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.

12. Оскільки суд визнав неповажними підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, які навела скаржниця, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

13. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).

13.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

13.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

13.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

13.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 рокуу справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

13.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь її позовних вимог. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене, зокрема строком касаційного оскарження судових рішень. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом(частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є легітимною.

13.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення з пропуском строку на касаційне оскарження. Належного обґрунтування підстав для поновлення строку на касаційне оскарження немає. Тому суд визнав наведені скаржницею підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній легітимній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.

Керуючись статтями 260, 261, 390, 393, 394 ЦПК України,

у х в а л и в :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 вересня 2023 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 29 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала цю скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко