Справа № 204/2225/24
Провадження № 2/204/1967/24
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про припинення спільної часткової власності та визнання права приватної власності, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила суд припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та визначити за нею право приватної власності на вказане нерухома имайно.

В обґрунтування вимог позивачка зазначає, що їй на праві спільної часткової приватної власності належить 46/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09.02.2008, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-423. Реєстрацію вказаного майна за позивачем здійснено в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 20246734. Відповідачу на праві спільної часткової приватної власності належить 54/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2020, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2403. Реєстрацію права власності за відповідачем здійснено в електронному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 101 від 30.11.2020.

Відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02.08.2022 року, по справі №204/4523/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі, позовні вимоги були задоволені частково, поділено в натурі житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників, згідно варіанту 2 висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 5 травня 2022 року № 6987/6988-21. Виділено ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 з приміщеннями 2- 3, 2-4, 2-5 в прибудові літ. А1-1, загальною площею 38,2 кв.м.; з приміщеннями 2-1, 2-2 в прибудові літ. А2-1 з погребом, загальною площею 15,3 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: ганок аЗ та душ літ. Ж. Виділено ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 з приміщеннями 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9 в житловому будинку літ. А-1 з погребом, загальною площею 53,9 кв.м., з приміщеннями 1-2, 1-3 в прибудові літ. А1-1 з погребом, загальною площею 12,7 кв.м.; з приміщеннями 1-1 в прибудові а-1, загальною площею 4,9 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: ганок а2, вбиральня літ. Г, літня кухня з прибудовою літ. Б, б, замощення 1. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2023 року, виправлено описку допущену в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 2 серпня 2022 року, по справі № 204/4523/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі, замінивши в тексті рішення словосполучення «квартира АДРЕСА_3 » на «54/100 частини житлового будинку» та «квартира АДРЕСА_2 » на «46/100 частин житлового будинку». Таким чином, вказаним рішенням суду від 21.08.2023 у справі № 204/4523/21 майно, що знаходиться у спільній частковій власності, поділено між усіма співвласниками.

На даний час позивачка бажає припинити право спільної часткової власності на житловий будинок, а тому вона звернулася до суду.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі, оскільки наявність часткової власності перешкоджає позивачці розпоряджатися своєю власністю.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні на заперечував проти задоволення позову, зазначив якщо так необхідно, то він не заперечує проти припинення права спільної часткової власності, але проти визнання за позивачкою право власності на все майно за адресою: АДРЕСА_1 , заперечує, оскільки за цією адресою є і його власніть на частину будинку.

Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, письмових пояснень до суду не надходило.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У судовому засіданні встановлено, що позивачці ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 46/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 09.02.2008, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-423. Реєстрацію вказаного майна за позивачем здійснено в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 20246734(а.с. 17-18).

При цьому, інші 54/100 частини будинку АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Кокосадзе Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2403.

02.08.2022 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/4523/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ житлового будинку в натурі, позовні вимоги було задоволено частково та поділено в натурі відповідно до часток співвласників житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту 2 висновку судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 5 травня 2022 року № 6987/6988-21. Виділено ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 з приміщеннями 2- 3, 2-4, 2-5 в прибудові літ. А1-1, загальною площею 38,2 кв.м.; з приміщеннями 2-1, 2-2 в прибудові літ. А2-1 з погребом, загальною площею 15,3 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: ганок аЗ та душ літ. Ж. Виділено ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 з приміщеннями 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9 в житловому будинку літ. А-1 з погребом, загальною площею 53,9 кв.м., з приміщеннями 1-2, 1-3 в прибудові літ. А1-1 з погребом, загальною площею 12,7 кв.м.; з приміщеннями 1-1 в прибудові а-1, загальною площею 4,9 кв.м., а також надвірні будівлі та споруди: ганок а2, вбиральня літ. Г, літня кухня з прибудовою літ. Б, б, замощення 1 (а.с. 30-33).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 серпня 2023 року, виправлено описку допущену в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 2 серпня 2022 року, замінивши в тексті рішення словосполучення «квартира АДРЕСА_3 » на «54/100 частини житлового будинку» та «квартира АДРЕСА_2 » на «46/100 частин житлового будинку» (а.с. 29).

Позивачка у позові ставить питання про припинення права спільної часткової власності та просить визнати за нею право приватної власності, оскільки після поділу домоволодіння в натурі вона не може зареєструвати право власності, що порушує її право на володіння та користування власністю.

Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами першою, другою статті 319 ЦК України, встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Відповідно частин 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Згідно з частиною першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка, яка залишається в іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Якщо таку вимогу висунуть усі співвласники або якщо учасників спільної часткової власності тільки двоє, настає поділ майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Поділ спільного майна можливий за спільною згодою між усіма співвласниками, а у випадку недосягнення спільної згоди між співвласниками про поділ спільного майна, поділ цього майна відбувається за рішенням суду. При неможливості виділу частини майна в натурі, суд вправі при пред`явленні про це позову встановити порядок користування таким майном.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними.

При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна.

Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22.08.2022 року, між сторонами фактично було здійснено поділ майна відповідно до часток домоволодіння в натурі. Тобто, фактично було визначено судом, які будівлі та споруди відносяться до частки у власності сторін по справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Оскільки, фактично поділу майна з виплатою компенсації за належну частку майна, не відбулося, суд фактично визначив будівлі та споруди, які належить до частки власника кожної сторони та встановив порядок користування таким майном, то вимоги позивачки про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності задоволенню не підлягають, оскільки задоволення такої вимоги буде порушувати право володіння та користування власністю відповідача ОСОБА_4 .

Відповідно до статей 15, 16, 392 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У супереч зазначеним нормам законодавства, позивачкою ОСОБА_3 , при звернені до суду з даним позовом, взагалі не зазначено жодних обставин, які б вказували на наявність порушення її прав відносно належного їй на праві власності нерухомого майна, його невизнання чи оспорювання іншими особами.

Таким чином, судом не встановлено підстав для звернення позивачки до суду за захистом свого цивільного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволені вимог позову відмовлено, то судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 181, 183, 317, 319, 321, 356, 358, 364, 367, 392 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 58) про припинення спільної часткової власності та визнання права приватної власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Дубіжанська