ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л, Ткаченко І.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року по справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2020 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним, як Виконавцем, та ОСОБА_1 , як Замовником, було укладено Договір про надання інформаційних та комерційних послуг від 13 грудня 2019 року. Відповідно до п. 4.1. Договору, за надання Виконавцем згідно цього Договору послуги, Замовник виплачує Виконавцю суму у розмірі 68299 гривень., без ПДВ не пізніше 30 грудня 2019 року. 27 грудня 2019 року відповідач передав позивачу грошові кошти у розмірі 23000 грн., а суму в розмірі 46499 грн. зобов`язувався виплатити до 15 січня 2020 року. Позивач виконав покладені на нього Договором зобов`язання, що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг від 27 грудня 2019 року, в той час як відповідач за отримані послуги залишок суми у розмірі 46499 грн. не оплатив, тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 суми основної заборгованості в розмірі 46499 грн., інфляційних втрат у розмірі 462,87 грн., 3 % річних у розмірі 1 013,83 грн., пені у розмірі 5 550, 66 грн.; стягнути суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. та суму судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 100 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 суми основної заборгованості в розмірі - 46499 грн., інфляційних втрат у розмірі 462,87 грн., 3% річних у розмірі 1013,83 грн., пені у розмірі 5550,66 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 100 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не досліджено ким саме укладено та ким саме підписано договір про надання інформаційних та комерційних послуг від 13 грудня 2019 року. Із позивачем він не знайомий та не мав із ним жодних договірних відносин. Агентські (ріелторські) послуги йому надавала ОСОБА_3 , яка не залучена до участі у справі, оскільки він знав її родину він звернувся зі відповідними послугами саме до неї, саме з нею мав усні домовленості та саме вона є директором ТОВ "Гермес Ріелті Груп". Без проведення почеркознавчої експертизи у даній справі відсутні підстави для задоволення позову.

24 липня 2024 року позивач ФОП ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказував, що ним доведено заявлені позові вимоги. Ним були виконані вимоги ухвали та надано витребувані документи, необхідні для проведення експертизи, саме відповідач не надав своїх підписів та почерку та перешкодив своїми діями складанню відповідного експертного висновку. Договір було підписано відповідачем та саме відповідачем отримані передбачені договором послуги.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 53 526, 36 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та апеляційну скаргу подано до набрання чинності Законом України від 19 червня 2024 року №3831-IX "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах" Прикінцевими положеннями якого установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що між ФОП ОСОБА_2 , як Виконавцем, та ОСОБА_1 , як Замовником, було укладено Договір про надання інформаційних та комерційних послуг від 13 грудня 2019 року.

Згідно з п.1.1 Договору Виконавець по завданню Замовника зобов`язується надати йому у відповідності з умовами цього Договору, комерційні та інформаційні послуги, у вигляді спеціальної інформації і кваліфікованих консультацій, які стосуються ринку нерухомості, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 4.1. Договору за надання Виконавцем згідно цього Договору послуги Замовник виплачує Виконавцю суму у розмірі 68 299 грн., без ПДВ не пізніше 30 грудня 2019 року.

27 грудня 2019 року відповідач передав позивачу грошові кошти у розмірі 23 000 грн., а суму в розмірі 46 499 грн. зобов`язувався виплатити Позивачеві до 15 січня 2020 року, що підтверджується власноручним записом Відповідача та підписами Сторін на другій сторінці Договору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що позивач у повному обсязі виконав покладені на нього Договором зобов`язання, що підтверджується актом прийому-передачі наданих послуг від 27 грудня 2019 року, в той час як Відповідач, станом на дату пред`явлення даного позову, отримані послуги на залишок суми у розмірі 46 499 грн. не оплатив, тому позивач має право на стягнення залишку суми з відповідними штрафними санкціями у зв`язку із порушенням строку виконання відповідачем зобов`язань.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно частини першої статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

При цьому колегія суддів враховує, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20).

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18). З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою.

У справі, яка переглядається, укладений між сторонами договір за своєю юридичною природою є договором про надання послуг.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19 березня 2021 року у справі № 904/2073/19 вказано, що на кожну із сторін, яка підписує договір, покладається обов`язок узгодження всіх спірних питань, які виникають під час укладення договору, до моменту його підписання, та самостійного аналізу можливих негативних наслідків при підписанні такого договору, а також кожна сторона не позбавлена права відмовитись від підписання договору, якщо його умови чи частина суперечить інтересам сторони або нормам чинного законодавства.

Згідно з п.1.1 Договору про надання інформаційних та комерційних послуг від 13 грудня 2019 року, Виконавець (позивач ФОП ОСОБА_2 ) по завданню Замовника ( відповідача ОСОБА_4 ) зобов`язується надати йому у відповідності з умовами цього Договору, комерційні та інформаційні послуги, у вигляді спеціальної інформації і кваліфікованих консультацій, які стосуються ринку нерухомості, а Замовник, в свою чергу, зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги.

Відповідно до п. 4.1. Договору за надання Виконавцем згідно цього Договору послуги Замовник виплачує Виконавцю суму у розмірі 68 299 грн., без ПДВ не пізніше 30 грудня 2019 року (т. 1 а.с. 24-25).

Позивач наголошує на тому, що відповідні послуги були надані, що підтверджується матеріалами справи та на заперечення чого відповідачем не надано належних доказів. (т.1,а.с.26).

З матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2019 року відповідач передав позивачу грошові кошти у розмірі 23 000 грн., суму в розмірі 46 499 грн. зобов`язувався виплатити до 15 січня 2020 року, втім допустив порушення взятих на себе зобов`язань в частині своєчасної спати у повному обсязі отриманих послуг.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідач в своїй апеляційні скарзі наголошує на тому, що судом першої інстанції не досліджено ким саме укладено та ким саме підписано договір про надання інформаційних та комерційних послуг від 13 грудня 2019 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем у суді першої інстанції було заявлено клопотання про призначення експертизи, яке було задоволено ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2022 року (т.1, а.с.177-179). Справу направлено до експертної установи. В подальшому судом за клопотання експерта вчинені дії з метою отримання додаткових матеріалів, необхідних для проведення експертизи. Позивачем було надано оригінал Договору про надання інформаційних та комерційних послуг від 13 грудня 2019 року, оригінал акту прийому-передачі наданих послуг, вільні, умовно-вільні та експериментальні зразку підпису позивача (т.1,а.с.209,210). Справу направлено до експертної станови.

Втім, відповідно до повідомлення про неможливість надання висновку експерта №22755 від 14 листопада 2023 року (т.1,а.с.232-233) клопотання експерта від 08 вересня 2023 року (т.1,а.с.225-226) у повному обсязі не виконано.

Тобто з матеріалів справи встановлено, що саме відповідач, який заявив відповідне клопотання про призначення експертизи, клопотання експерта від 08 вересня 2023 року не виконав та жодних дій, направлених на виконання вказаного клопотання не здійснив.

Тому, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року у задоволенні клопотання відповідача про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи відмовлено. Як вбачається з ухвали суду, підставою для відмови слугувало те, що попередня експертиза не проведена з вини відповідача.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У зв`язку із чим доводи апеляційної скарги відповідача в частині того, що із позивачем він не знайомий та не мав із ним жодних договірних відносин відхиляються.

Доводи апеляційної скарги про те, що агентські (ріелторські) послуги йому надавала ОСОБА_3 , яка не залучена до участі у справі, оскільки він знав її родину він звернувся зі відповідними послугами саме до неї, саме з нею мав усні домовленості та саме вона є директором ТОВ "Гермес Ріелті Груп" жодними доказами не підтверджено, тому вказані доводи відхиляються.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду має бути залишено без змін.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

І.Ю. Ткаченко