Провадження № 2-з/947/405/24
УХВАЛА

02.09.2024

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О.

За участю

представника позивача адвоката Голенєвої О.І.

представника відповідача адвоката Троян О.С.

розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 26.03.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з жовтня 2016 по листопад 2023 років у сумі 773 263,56 грн.

Суд, ухвалою від 12.04.2024 відкрив провадження у справі за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження.

25.04.2024 представником відповідача було подано відзив на позовну заяву за змістом якої відповідач заперечував проти задоволення позову враховуючи факт постійної сплати аліментів але не у повному обсязі що було обумовлено фінансовим станом а тому наполягав на відсутності підстав для стягнення неустойки по аліментах.

27.05.2024 представником позивача було подано відповідь на відзив та водночас клопотання про застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кошти відповідача , що містяться на відкритих рахунках а також на рахунки що будуть відкрити після винесення рішення а крім того тимчасового обмеження відповідача у праві керування транспортними засобами.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема п.1 накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; п.2 забороною вчиняти певні дії; п.10 іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має з`ясувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів,співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами,забезпечення збалансованості інтересів сторін,а також інших учасників судового процесу,запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, позивач має довести, що в разі невжиття заходів забезпечення існує загроза невиконання рішення суду чи ускладнення його виконання або ефективного захисту чи поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

З урахуванням обставин спору, предметом якого є стягнення пені за несвоєчасну оплату аліментів, та з урахуванням того що відповідачем аліменти сплачувались постійно, але у меншому розмірі ніж були визначено, тобто факти ухилення від сплати аліментів не було, суд вважає що відповідні вимоги є не забезпеченням позову, а контролем виконання можливого рішення суду, що не відповідає правовому інституту забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.150, 153, 353,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання позивача про застосування заходів забезпечення позову по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, у вигляді накладення арешту на кошти відповідача , що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунки, що будуть відкрити після винесення рішення, а крім того тимчасового обмеження відповідача у праві керування транспортними засобами.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луняченко В. О.