справа № 619/4206/24
провадження № 2/619/1182/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2024 року Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого-судді - Остропілець Є.Р.
за участю секретаря судового засідання - Носачової І.В.
розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом Дергачівської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області «Про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки»,-
Керівник Дергачівської окружної прокуратури Харківської області Огородніков А. в інтересах держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Харківська лісова науково-дослідна станція», Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки.
В обґрунтування позову зазначив, що Дергачівською окружною прокуратурою, під час вивчення питання дотримання вимог земельного законодавства в частині використання земель лісогосподарського призначення, виявлено факт порушення інтересів держави, який потребує вжиття заходів прокурорського реагування в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Так, Харківською обласною прокуратурою у 2014 році пред`явлено ряд позовів до фізичних осіб щодо визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування відповідного права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Підставою для пред`явлення позовів став той факт, що відповідні земельні ділянки знаходяться на землях лісогосподарського призначення в межах 63 кварталу Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція» (на той час - Данилівського дослідного державного лісгоспу УкрНДІЛГА). При цьому, земельні ділянки були безоплатно передані фізичним особам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) без вилучення у державного лісгоспу.
Відповідні позови були задоволені Дергачівським районним судом Харківської області та фактично виконані.
Так, зокрема, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.02.2014 позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі державного комітету лісового господарства України, Данилівського дослідного державного лісгоспу УкрНДІЛГА задоволено частково.
Визнано недійсним запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,0000га на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
В іншій частині позову відмовлено.
Така ситуація фактично є перешкодою у володінні, розпорядженні та користуванні земельною ділянкою, яка фактично є землями лісогосподарського призначення, з боку належного розпорядника - Харківської обласної військової адміністрації та постійного користувача - ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».
У судове засідання прокурор надав заяву, відповідно до якої просила справу розглядати за її відсутності, позов задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області надав суду заяву про розгляд справи за відсутності заявника, справу розглядати з урахуванням наданих пояснень.
Інші сторони по справі у судове засідання не з`явились.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, при цьому не надав відзив на позов, тому справа розглядається в заочному судовому засіданні.
Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутності в заочному судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.02.2014 позов заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі державного комітету лісового господарства України, Данилівського дослідного державного лісгоспу УкрНДІЛГА задоволено частково.
Визнано недійсним запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,0000га на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
В іншій частині позову відмовлено.
Така ситуація фактично є перешкодою у володінні, розпорядженні та користуванні земельною ділянкою, яка фактично є землями лісогосподарського призначення, з боку належного розпорядника - Харківської обласної військової адміністрації та постійного користувача - ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».
Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать:
г) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 ЗК України районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.
За змістом ч. 4 ст. 122 та ч. 6 ст. 149 ЗК України - обласні держанні адміністрації передають у користування земельні ділянки на їх території із земель державної власності у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, а також вилучають на їх території земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Таким чином, законодавчо визначеним розпорядником та органом, що реалізує права власника на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення державної власності, що знаходиться за межами населених пунктів на території Малоданилівської селищної ради Харківського району Харківської області, є Харківська обласна військова (державна) адміністрація.
Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Враховуючи те, що земля є об`єктом права власності Українського народу, тому умови щодо використання даного природного ресурсу є особливо суворими.
Стаття 324 ЦК України відтворює положення ст. 13 Конституції України, у якій закріплено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, є об`єктами права власності Українського народу.
Частина 2 ст. 324 ЦК України встановлює, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією. Отже, управління майном від імені народу здійснює відповідно Верховна Рада України і місцеві ради, а також уповноважені ними державні органи. При цьому органи державної влади та місцевого самоврядування не є власниками того майна, що належить до об`єктів права власності Українського народу, хоча за змістом правомочностей здійснюють повноваження власника.
Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України зокрема встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з положеннями ст. 378 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду, у випадках, встановлених законом.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).
Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав на земельні ділянки здійснюється у передбачений законом спосіб.
Таким чином, предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
Приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 під ефективним захистом порушених інтересів держави слід розуміти захист, який здійснюється з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Тобто, при обранні способу захисту ключовим повинна виступати можливість відновлення порушених інтересів держави.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Пунктом 10 даної статті визначено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).
Так, спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення комунальної власності, а відноситься до земель лісового фонду державної форми власності, що підтверджується рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19.02.2014 у справі №2010/2-2381/11.
Таким чином, на даний час вказана земельна ділянки є сформованою, має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та перебуває в межах 63 кварталу Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція».
Така ситуація фактично є перешкодою у володінні, розпорядженні та користуванні відповідними земельними ділянками, які фактично є землями лісогосподарського призначення, з боку належного розпорядника Харківської обласної військової адміністрації
Таким чином, за викладених фактичних обставин відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України ефективно захистити право власника на земельну ділянку лісового фонду можливо лише шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь Харківської обласної прокуратури належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 47, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст. 63 ЗУ «Про тваринний світ», ст.1166 ЦК України, ст.12, 13, 81, 263-265 ЦПК України суд,-
Позовну заяву Дергачівської окружної прокуратури Харківської області задовольнити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня оголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Є. Р. Остропілець