Справа № 190/2691/23
Провадження №2/190/96/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м.Пятихатки

П?ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кудрявцевої Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Пронської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні суду міста П?ятихатки Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

встановив :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.06.2023 року близько 18.00 год. на стоянці біля продуктового магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 відповідач, керуючи автомобілем марки Опель Вектра, державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважний під час виїзду із стоянки та рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення з автомобілем марки Сітроен С3, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого він являється, який було припарковано на стоянці. В результаті зіткнення його автомобіль зазнав механічних пошкоджень задньої правої дверці. Після ДТП він викликав працівників поліції для складання протоколу адміністративного правопорушення, але відповідач запевнив його в тому, що ним буде в добровільному порядку відшкодована заподіяна ДТП матеріальна шкода і немає необхідності у складанні щодо нього протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. На цій підставі він повідомив працівників поліції про те, що не має претензій до відповідача та заперечував щодо складання працівниками поліції відносно відповідача протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення. Наступного дня після ДТП відповідач відмовився у відшкодуванні йому спричиненої ним шкоди. Після всього він звернувся із заявою про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок ДТП до страхової компанії відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», але йому було повідомлено про те, що для відшкодування завданої шкоди йому необхідно надати постанову суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Діями відповідача йому як власнику транспортного засобу було завдано майнову шкоду у розмірі 43502,16 грн., сплачено вартість експертного транспортно-товарознавчого дослідження в розмірі 4600 грн. та поштові витрати у розмірі 400 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь суму матеріальних збитків щодо відшкодування шкоди завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 43 502 грн.16 коп., витрати на проведення експертного товарно-транспортного дослідження у розмірі 4600,00 грн., поштові витрати в розмірі 400,00 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

27.12.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, подати відзив на позов та заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження (а. с.20).

23.01.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому в задоволенні позову просить відмовити, зокрема вказує, що він не є власником автомобіля зазначеного в позові, окрім того він не вчиняв ДТП з автомобілем Сітроен С3 на яке вказує позивач. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП відносно нього не складався та не розглядався судом, що свідчить про те, що він не може вважатись винним у зіткненні зазначених автомобілів, та не може нести відповідальність у порядку відшкодування шкоди, яку заявив позивач.

Позивач та представник позивача - адвокат Тарасевич С.О. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, позивач надав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність за наявними матеріалами справи та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Крім того, просить долучити письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідач та представник відповідача адвокат Сербін Б.О. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином, від адвоката Сербіна Б.О. надійшла заява, в якій просить розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України " Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. ч. 1, 2, 3ст. 12 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки Citroen C3, державний номерний знак НОМЕР_2 . (а.с.5)

Згідно копії висновку експерта - автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ №6593 від 05.07.2023 року по заяві ОСОБА_1 , - вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля марки Citroen C3, державний номерний знак НОМЕР_2 , пошкодженого в наслідок ДТП становить: 43502 грн. 16 коп. (а.с.7-10)

Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера №6593 від 27.06.2023 року ОСОБА_1 сплачено ПП ОСОБА_5 4600,00 грн. за проведення експертного дослідження автомобіля марки Citroen C3, державний номерний знак НОМЕР_2 . (а.с.11)

Згідно листа ВП №7 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області №44.7/12-7112 від 17.07.2023 року, - повідомлення ОСОБА_1 про ДТП між автомобілями Опель Вектра, д.н.з. НОМЕР_1 та Сітроен С3, д.н.з. НОМЕР_2 зареєстроване до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за №3698 від 09.06.2023 року та розглянуто у встановлений законом термін. (а.с.6)

Під час дослідження матеріалів ЄО №3698, що були надані на вимогу суду ВП №7 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області, вбачається:

- з довідки за матеріалом ЖЄО №3698 від 09.06.2023 року та рапорту ВП №7 КРУП ГУНП грпп інспектора сектору реагування ПП Кузьменко В.С. від 09.06.2023 року слідує, що 09.06.2023 року о 16.08 год. через лінію «102» до чергової частини ВП №7 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області, надійшло повідомлення про те, що сталося ДТП за адресою: вул.Саксаганська,буд.19 в м.П`ятихатки між автомобілем Опель Вектра д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілем Сітроен д.н.з. НОМЕР_2 , заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході виїзду на місце події було встановлено, що факт ДТП не підтверджується, автомобілі механічних пошкоджень не зазнали та матеріальних збитків нікому не завдано, до поліції звернувся передчасно. Претензій ні до кого не має, допомоги поліції не потребує. Матеріали списані до справи ВП №7 КРУП ГУНП у Дніпропетровській області.

з письмових пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він 09.06.2023 року перебував за адресою: АДРЕСА_2 на власному автомобілі марки Сітроен, д/н НОМЕР_2 , де стояв на узбіччі, та біля магазину стояв автомобіль марки Опель д.н.з. НОМЕР_1 який рухався заднім ходом та зачепив його автомобіль. Вийшовши з автомобіля він побачив, що автомобілі не зазнали механічних пошкоджень та матеріального збитку йому не завдано, до поліції зателефонував передчасно, претензій ні до кого не має, допомоги поліції не потребує.

з письмових пояснень ОСОБА_2 слідує, що він 09.06.2023 року знаходячись на АДРЕСА_2 хотів виїхати біля магазину, здаючи заднім ходом не помітив автомобіль сусіда, що стояв поряд. Вийшовши з власного автомобіля побачив, що автомобілі механічних пошкоджень не зазнали та допомоги поліції не потребують.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_3 , - у червні 2023 року до нього звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як до спеціаліста, що займається кузовним ремонтом транспортних засобів з проханням провести візуальний огляд транспортного засобу який отримав пошкодження в наслідок ДТП. Зі слів ОСОБА_2 йому стало відомо , що ним скоєно ДТП за участі його автомобіля «Опель Вектра» та автомобіля ОСОБА_1 , марки «Сітроен С3». Він разом з ОСОБА_2 , у червні 2023 року приїджали до домоволодіння ОСОБА_1 з метою огляду ним транспортного засобу марки «Сітроен С3» д.н. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 з метою визначення суми відновлювального ремонту транспортного засобу. При огляді транспортного засобу який належить ОСОБА_1 , ним було виявлено пошкодження задньої правої дверці та запропоновано провести ним відновлювальний ремонт даного автомобіля, а витрати за проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, з його слів брав на себе ОСОБА_2 .. Вартість відновлювального ремонту становитиме 200 доларів США, без вартості комплектуючих матеріалів. Після всього з ним ніхто не зв`язався.

Згідно письмових пояснень свідка ОСОБА_4 , остання вказала. що вона була присутня під час ДТП яке відбулося 09.06.2023 року близько 18.00 год. на стоянці біля продуктового магазину за участі ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки Опель Вектра, д.н. НОМЕР_1 , та не був уважний під час виїзду із стоянки та рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення з автомобілем марки Сітроен С3 д.н. НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_1 .. Вона була присутня під час спілкування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , з приводу відшкодування ОСОБА_2 завданих збитків. ОСОБА_2 прохав ОСОБА_1 не оформлювати офіційно ДТП. На даний час ОСОБА_2 матеріальної шкоди ОСОБА_1 не відшкодував.

У відповідності до ч.3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Частиною 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що законодавцем встановлена презумпція вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдано не з його вини. При цьому потерпілий повинен надати докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1 108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Позивач вказує на ту обставину, що він з заявою про відшкодування шкоди спричиненої в наслідок ДТП звернувся до страхової компанії відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», на що йому було повідомлено, що для відшкодування шкоди необхідно надати постанову суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

Про проведення авто-товарознавчого дослідження позивачем поштовим зв`язком здійснювалося повідомлення відповідача та його страхової компанії та ним надіслано запрошення про час та місце проведення дослідження, що підтверджується поштовим повідомленням від 22.06.2023 року.(а.с.12)

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV) - є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон N 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV).

Відповідно до ст. 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 1.3. статті 1 Закону N 1961-IV потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано висновок №6593 експерта-авто товарознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ на суму 43 502 грн.16 коп., разом з квитанцією про оплату за експертне дослідження його автомобіля Сітроен С3 д.н. НОМЕР_3 в сумі 4600,00 грн.

Інших об`єктивних та достовірних доказів на підтвердження того, що саме діями відповідача позивачу заподіяно матеріальної шкоди, матеріали справи не містять.

При цьому, суд не приймає до уваги письмові пояснення свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо підтвердження факту ДТП, оскільки в силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже судом встановлено, що 09.06.2023 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі водія ОСОБА_2 та водія ОСОБА_1 , які в свою чергу надали на місці письмові пояснення, згідно яких ОСОБА_1 вказав, що його автомобіль не зазнав ніяких механічних пошкоджень, що йому не завдано матеріального збитку, а поліцію викликав передчасно; ОСОБА_2 зазначив, що він цього ж дня перебуваючи на АДРЕСА_1 хотів виїхати біля магазину та здаючи заднім ходом не помітив автомобіль сусіда, що стояв поряд, вийшовши з власного автомобіля, він побачив, що автомобілю не завдав ніяких механічних пошкоджень, та допомоги поліції не потрібно.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону N 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого страховиком зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи.

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, обов`язок із виконання договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності покладено на страхову компанію, а у разі заподіяння шкоди: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону.

Згідно п. 35.1ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1статті 36 Закону N 1961-ІVстраховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-ІVстрок є присічним і поновленню не підлягає.

Суд констатує, що станом на день розгляду справи позивачем суду не надано відповіді страхової компанії відповідача ПАТ «Страхова компанія «Універсальна», в тому числі і на підтвердження того, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року по справі N 201/16373/16-ц (провадження N 14-27цс21) зазначено, що "Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, а у випадку, зазначеному у пункті 80 цієї постанови - винною особою. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі N 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі N 760/15471/15-ц (провадження N 14-316цс18)

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі N 235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до вказаного відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, витрати понесені позивачем при зверненні до суду з позовом, не відшкодовуються.

Керуючись ст.10,12,13,76,77,81,89,141,258,263-265,274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Судові витрати по справі залишити по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Головуюча суддя: Ю.В.Кудрявцева