Справа № 708/355/24
Провадження № 2/708/271/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Попельнюха А.О.,

за участю:

секретаря судових засідань Лисенко І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників позивача - адвокатів Заінковської В.В., ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Лобова М.О. (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. В обґрунтування поданого позову зазначив, що 08 травня 2023 року відповідач взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 60 000,00 грн та зобов`язався повернути у строк до 08 січня 2024 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується наданою розпискою від 08.05.2023, написаною власноручно ОСОБА_3 .

Таким чином, позивач свої зобов`язання згідно розписки виконав належним чином та у повному обсязі, зокрема в частині передачі грошових коштів. Натомість відповідач у термін визначений в розписці, а саме до 08.01.2024, суму позику не повернув.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із проханням про повернення грошових коштів однак останній умисно ухиляється від виконання своїх грошових зобов`язань.

Такі дії відповідача стали підставою для звернення до суду з метою захисту своїх порушених майнових прав, тому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики (розпискою) від 08.05.2023 в сумі 60 000,00 грн та відшкодувати понесені ним судові витрати.

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 10.04.2024 провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників.

Заочним рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 24.04.2024 позов задоволено.

За наслідками розгляду заяви представника відповідача адвоката Лобова М.О. ухвалою суду від 17.06.2024 заочне рішення скасовано, справа призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі та просив суд його задовольнити. Додатково пояснив, що він протягом тривалого часу був знайомий із ОСОБА_3 , оскільки позивач є керівником суб`єкта господарювання, який здійснює свою господарську діяльність на одній території разом із іншою пов`язаною юридичною особою, де відповідач був працевлаштований трактористом. Приблизно у кінці 2022 року у ОСОБА_3 були якість проблеми і йому були потрібні грошові кошти. У свою чергу ОСОБА_1 погодився йому допомогти та позичив ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 60 000,00 грн. Гроші він передавав відповідачеві особисто у власному кабінеті, в цей момент інші особи були відсутні. Жодних розписок ОСОБА_1 від ОСОБА_3 не вимагав, оскільки довіряв йому та мав із ним гарні стосунки. Згодом через певний проміжок часу ОСОБА_3 звільнився з роботи і кудись зник, змінив номери телефонів. Через його батьків позивач разом зі своїм тестем ОСОБА_4 з`ясував місце перебування відповідача та його актуальний номер телефону. Після спілкування у телефонному режимі вони разом поїхали на зустріч із ОСОБА_3 у Кременчуцький район. Там утрьох вони зустрілись в полі, де працював ОСОБА_3 . При зустрічі відповідач вибачався за свою поведінку та наявну заборгованість, пообіцявши її погасити протягом восьми місяців. Але оскільки до нього вже не було довіри, ОСОБА_1 попросив відповідача написати відповідну розписку, що він добровільно і зробив. Згодом, через декілька днів, позивач звернув увагу, що у розписці відсутня деталізація у кого саме ОСОБА_3 отримав кошти у борг, тому вніс до неї доповнення про передачу саме ОСОБА_1 коштів у борг ОСОБА_3 . Через деякий час під час телефонної розмови відповідач повідомив, що ніякі кошти повертати не збирається, а згодом знову змінив номер телефону. Чому цю розписку ОСОБА_4 надавав працівникам поліції 20.06.2023 позивачеві не відомо, можливо він її тоді фотографував. Щодо взаємовідносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивач достеменно не обізнаний, але йому відомо, що відповідач ОСОБА_4 також винен певну суму грошових коштів.

У судовому засіданні представник позивач адвокат Чакалов А.К. позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково зазначив, що відповідач не спростовує факт написання ним вказаної розписки, а його поведінка лише свідчить про намір ухилитися від виконання наявних боргових зобов`язань перед позивачем.

Представник відповідача адвокат Лобов М.О. надав суду письмовий відзив на позов, у якому проти позову заперечував та просив суд відмовити у його задоволенні. На обґрунтування наявних заперечень зазначив, що ОСОБА_3 у ОСОБА_1 грошових коштів не отримував, вказану розписку під примусом писав на вимогу ОСОБА_4 , у зв`язку із чим звертався до правоохоронних органів із повідомленням про вчинене кримінальне правопорушення.

Під час судового розгляду подані у відзиві на позов заперечення представник підтримав, додатково зазначивши, що між сторонами спору відсутні боргові правовідносини, відповідно позов не підлягає до задоволення.

Суд заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та оригінал наданої розписки, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини.

Наявний між сторонами спір обумовлений зобов`язальними правовідносинами, тому до їх правового регулювання застосуванню підлягають положення Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України.

Під час розгляду справи суд враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

До основних засад цивільного судочинства законодавцем віднесено принцип змагальності сторін, реалізація якого відбувається шляхом надання сторонам рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, покладення на сторони обов`язку довести обставини, які мають значення для справи і на які така сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також на сторони покладені ризики можливості настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням такою стороною процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Притаманний цивільному процесу принцип диспозитивності передбачає розгляд справ судом не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Доказами в розумінні частини першої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У свою чергу обов`язок доказування і подання доказів, регламентований статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України, покладає на сторони обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Виключенням із загального правила можуть бути випадки, які регламентовані законодавцем у статті 82 цього Кодексу, та можуть слугувати підставами звільнення від доказування, зокрема визнання учасниками справи обставин справи, які зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Поняття зобов`язання та підстави його виникнення визначено статтею 509 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено частиною першою статті 530 ЦК України.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. ст. 598, 599 ЦК України).

Визначення договору позики закріплено у статті 1046 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначена обов`язкова письмова форма договору позики та регламентовано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № № 753/1349/20, провадження № 61-14052 св 21).

Під час розгляду справи судом встановлено та визнано позивачем, що позивач ОСОБА_1 відповідачеві ОСОБА_5 грошові кошти у борг, чи за іншою правовою підставою, яка б передбачала виникнення обов`язку відповідача їх повернути, не передавав. Вказане підтверджується змістом розписки та поясненнями позивача.

При цьому суд враховує, що розписка була змінена позивачем самостійно шляхом внесення відомостей про передачу ним відповідачеві грошових коштів у борг. Натомість такі дії учасника цивільних правовідносин не можуть обумовлювати виникнення цивільних прав та обов`язків у іншого учасника, оскільки підставою виникнення обов`язків у зобов`язаною сторони можуть бути лише вчинені такою стороною юридично-значимі дії.

У свою чергу розписка від 08.05.2023 у первісному її вигляді використовувалась ОСОБА_4 на підтвердження наявності між ним та відповідачем ОСОБА_3 цивільних правовідносин. Відповідно суд може констатувати, що станом на 20.06.2023, тобто на момент надання ОСОБА_4 пояснень правоохоронним органам щодо можливого вимагання грошових коштів у ОСОБА_3 , саме ОСОБА_4 надавав оригінал розписки працівникам поліції та, відповідно, був її володільцем.

Згодом, до моменту подання позовної заяви ОСОБА_1 до суду, у вказаній розписці з`явилось доповнення, суть якого зводиться до зміни сторони кредитора та деталізації правової підстави виникнення правовідносин між сторонами спору передача грошових коштів у борг.

Натомість такі дії позивача не відповідають загальним засадам цивільного судочинства, оскільки не відповідають критерію добросовісності, та за встановлених обставин не можуть породжувати виникнення обов`язків у відповідача.

Ураховуючи наведене суд дійшов висновку про відсутність у позивача ОСОБА_1 порушеного права через недоведеність наявності боргових правовідносин між сторонами, у зв`язку із чим позов не підлягає до задоволення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує положення частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідачем ОСОБА_6 під час розгляду справи судом були понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення в сумі 605,60 грн, які підлягають стягненню на його користь із позивача. У свою чергу понесені позивачем судові витрати у зв`язку із відмовою у позові компенсації не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 526, 598, 599, 1217, 1222, 1235, 1268, 1270 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 30, 76-84, 200, 258, 259, 263-265, 351-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрат по сплаті судового збору в сумі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники та їх адреси:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , прож.: АДРЕСА_1 );

Представниця позивача: адвокат Заінковська Вероніка Віталіївна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 001087, видане Радою адвокатів Черкаської області 01.03.2019, адреса робочого місця адвоката: Черкаська обл., м. Черкаси, бул. Шевченка, буд. 266, оф. 211);

Представник позивача: адвокат Чакалов Адоніс Костянтинович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000622 від 02.12.2015, видане Радою адвокатів Черкаської області);

Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , прож.: АДРЕСА_2 ).

Представник відповідача: адвокат Лобов Микола Олександрович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3420, видане Радою адвокатів Полтавської області 26.05.2020, адреса робочого місця: АДРЕСА_3 ).

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені судом 21.08.2024, повне рішення складено та підписано 23.08.2024.

Суддя Андрій ПОПЕЛЬНЮХ