Справа № 309/5701/23
Провадження № 2/309/1137/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

У складі: головуючого - судді Лук`янова О.В.

з участю: секретаря судового засідання Пилип Д.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача, посилаючись на те, що:

-14 червня 2022 року позивачка звільнилась з ДП «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державної акціонерної компанії «Автомобільні дороги України», про що був виданий наказ (розпорядження) 23-к від 14.06.2022;

-при звільненні з позивачкою не проведено розрахунок по заборгованості по заробітній платі у день її звільнення;

-також позивачці не надано письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, що передбачено ч.2 ст.233 КЗпП України, у зв`язку з чим вона 10.11.2023 звернулась і заявою про надання їй письмового повідомлення (довідки) про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні;

-13 листопада 2023 року підприємство відповідача надало позивачці довідку про заборгованість по заробітній платі, згідно якої загальна заборгованість по заробітній платі позивачки становить 58969грн.84коп.;

-крім того, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за весь період /по 13 листопада 2023 року становить суму 54045грн.20коп.,

звернувся до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі, визначену з урахуванням утриманих податків й інших обов`язкових платежів в розмірі 58969грн.84коп.; стягнути з відповідача на користь позивачки 54045грн.20коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні /без утримання податків та інших обов`язкових платежів/.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися. Представник позивачки ОСОБА_2 подав до суду клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та просив розглянути справу без його участі та участі позивачки.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяви про розгляд справи в її відсутність від представника відповідача до суду не надходило. 9 січня 2024 року представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. У відзиві зазначила, що:

-заборгованість по заробітній платі у ДП «Закарпатський облавтодор» виникла, зокрема через скорочення об`єму робіт та послуг, відповідно до чого доходи підприємства скоротились. Погашення заборгованості з виплати працівникам заробітної пати є першочерговим завданням ДП «Закарпатський облавтодор», тому при надходженні коштів до підприємства, у першу чергу здійснюються платежі з виплати заробітної платі;

-крім цього відповідач не погоджується щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, вважав її непропорційною заборгованості по заробітній платі та вважав, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст.117 КЗпП України.

Ніяких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження/ у справі не проводилися.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність позивачки, представника позивачки та представника відповідача, без фіксування судового процесу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3,4 ст.12 ЦПК України: кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з трудової книжки позивачки ОСОБА_1 - вона з 01 липня 2011 року прийнята на роботу в «Хустська ДЕД» ДП «Закарпатський облавтодор» на посаду інженера з організації та нормування праці І-ої категорії на підставі наказу 24-к від 01.07.2011; 14 червня 2022 року вона була звільнена з підприємства відповідача за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України, про що виданий наказ (розпорядження) 23-к від 14.06.2022 /а.с.8-9/.

Відповідно до ст.116 КЗпП України: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст.117 КЗпП України: у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату.

Оформивши звільнення позивача та видавши їй трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст.117 КЗпП України.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»: встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до ст.47 КЗпП України: роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.241-1 КЗпП України: строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

Згідно довідки Хустської ДЕД Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» загальна заборгованість по заробітній платі позивачки ОСОБА_1 становить 58969грн.84коп.. Вказана сума складається із заборгованості за період: липень 2021 року червень 2022 року /а.с.11/.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 58969грн.84коп..

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд встановив наступне.

Згідно довідки про доходи Хустської ДЕД Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» щодо обрахунку середньомісячної заробітної плати - заробітна плата позивачки за травень 2022 року становить 3995грн.41коп., за червень 2022 року 3087грн.09коп.. Загальний розмір заробітної плати становить 7082грн.50коп.. Середньоденна заробітна плата складає 372грн.76коп.. Середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за весь період складає: 145 робочих днів /по 13 листопада 2023 року/, що становить суму 54045грн.20коп.. Утримано із заробітної плати ПДФО 9729грн.20коп. та військовий збір 360грн.33коп.. Підлягає виплаті 43960грн.83коп. /а.с.12/.

Надаючи оцінку встановленій сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 54045грн.20коп., - суд приходить до висновку про пропорційність і співмірність вказаної суми, що має компенсаційний характер відповідальності роботодавця. При визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд поміж іншим, звертає увагу і на поведінку позивача та відповідача. Зокрема обрахунок середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні здійснений відповідачем за заявою позивача.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.20,25 постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.99: установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Дана сума, на переконання суду, відповідає меті відшкодування, передбаченій ст.117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як то справедливість, добросовісність та розумність.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст.263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню повністю та слід стягнути з відповідача середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 в сумі 54045грн.20коп..

Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1073грн.60коп., від сплати якого позивачка звільнена.

Керуючись ст.4, 12, 13, 76-78, 141, 247, 258-265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, ст.3 ЦК України, ст.47, 116, 117, 241-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 /місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 /, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 /місце знаходження: 90430, с.Горінчово Хустського району Закарпатської області, вулиця Калина, №27/, до Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги Україна» /місце знаходження: 88000, м.Ужгород Закарпатської області, вулиця Собранецька, будинок №39; / про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку, - задовольнити повністю.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, визначену з урахуванням утриманих податків й інших обов`язкових платежів в розмірі 58969грн.84коп..

Стягнути з Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 54045грн.20коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні /без утримання податків та інших обов`язкових платежів/.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави судові витрати в розмірі 1073грн.60коп..

Повне судове рішення складено 15 квітня 2024 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та /або/ обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково до Закарпатського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи /вирішення питання/ без повідомлення /виклику/ учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Лук`янова О.В.