ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5819/24 Справа № 173/339/23 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 та Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2024 року в цивільній справі номер 173/339/23 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно списаних коштів з банківської карти (рахунку), стягнення пені та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно списаних коштів з банківської карти (рахунку), стягнення пені та моральної шкоди, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що 17 листопада 2022 року позивач отримав від Дніпропетровського обласного центру зайнятості матеріальну допомогу в сумі 15987,10 грн, яка була зарахована на його картковий рахунок № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ), відкритий на підставі договору в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

17 листопада 2022 року за допомогою веб-банкінгу «Ощад 24/7» позивач перерахував з карткового рахунку № НОМЕР_1 на свій платіжний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в AT «Державний ощадний банк України», вказані грошові кошти в сумі 15987,10 грн.

18 листопада 2022 року за допомогою веб-банкінгу «Ощад 24/7» позивач дізнався, що з його платіжного рахунку №690108 невідомою особою не санкціоновано перераховано належні йому грошові кошти на картковий рахунок № НОМЕР_4 двома транзакціями в сумі 15823,00 грн та 155,00 грн загалом на суму 15978,00 грн. Проведення даного перерахування грошових коштів позивач не підтверджує та в подальшому вчинив дії, спрямовані як на з`ясування підстав перерахування даної грошової суми так і на її повернення.

18 листопада 2022 року позивач звернувся до відділення AT «Ощадбанк» по проспекту Шевченко, 8 в м. Верхньодніпровську Дніпропетровської області, де повідомив співробітникам банку про обставини крадіжки невідомою особою належних йому грошових коштів з цифрового рахунку за № НОМЕР_3 . Йому запропоновано співробітниками відділення AT «Ощадбанк» змінити коди в додатку веб-банкінгу «Ощад 24/7», перевипустити картку № НОМЕР_1 та звернутися до поліції з приводу крадіжки належних позивачу коштів з цифрового рахунку № НОМЕР_3 .

Позивач здійснив відповідні банківські операції та звернувся до відділення поліції №3 управління поліції ГУНІІ в Дніпропетровській області із заявою про вчинення невідомою особою шахрайських дій з метою заволодіння належними йому грошовими коштами в сумі 15978,00 грн.

15 грудня 2022 року відділенням поліції №3 управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області на підставі заяви позивача зареєстроване кримінальне провадження за частиною 3 ст. 190 КК України №0000384, що підтверджується витягом з ЄРДР.

23 листопада 2022 року позивач звернувся до відповідача та філії Дніпропетровського обласного управління AT «Ощадбанк» з заявою про повернення вищевказаних грошових коштів.

29 листопада 2022 року на свою електрону адресу він отримав відповідь від філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», в якій зазначалося про проведення подальшої перевірки щодо здійснення операцій по переказу коштів у мобільному додатку «Ощад 24/7» на картку № НОМЕР_4 .

15 лютого 2023 року позивач отримав лист відповідача №22/4-02/665/367/2023-00/с від 07.02.2023 року, в якому йшлося про обставини проведеної перевірки за його зверненням та відмову у поверненні йому грошових коштів.

Позивач просив суд зобов`язати відповідача повернути йому безпідставно списані з банківського платіжного рахунка № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 15978, 00 грн; стягнути з відповідача на його користь пеню в сумі 169207,02 грн; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 50000,00 грн; стягнути з відповідача на його користь 3% річних за період з 18 листопада 2022 року по 06 листопада 2023 року в розмірі 464,00 грн, та інфляційні витрати в розмірі 596,16 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2024 року позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно списаних коштів з банківської карти (рахунку), стягнення пені та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15978,00 грн, безпідставно списаних 18 листопада 2022 року з банківського платіжного рахунку №690108.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 три відсотки річних в сумі 464,00 грн та інфляційні втрати в сумі 596,16 грн за період з 18 листопада 2022 року по 06 листопада 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору.

Із вказаним рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської від 28 березня 2024 року у справі №173/339/23 скасувати та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим у зв`язку порушення норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції необґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені та моральної шкоди

Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» втратив чинність на підставі Закону України «Про платіжні послуги» №1591-ІХ від 30.06.2021 року. Тобто, суд першої інстанції при ухваленні спірного рішення послався на закон, який на час виникнення спірних правовідносин сторін з безпідставного перерахування коштів на користь третьої особи 18.11.2022 року не діяв, що є порушенням ним норм матеріального права.

Крім того, суперечливими і хибними є твердження місцевого суду про те, що на час розгляду справи ініціатор переказу не встановлений та не доведена вина банку чи його працівників у безпідставному переказі грошових коштів з поточного рахунку позивача, оскільки саме з вини відповідача були здійсненні перекази коштів внаслідок чого у відповідача виник обов`язок з їх повернення позивачу.

Внаслідок неправомірних дій відповідача щодо списання грошових коштів з рахунку,

позивачу завдано моральну шкоду, оскільки у нього склалося скрутне матеріальне становище, а отримана соціальна допомога була єдиним засобом для його існування.

Зволікання з поверненням позивачу коштів призвело до того, що позивач фактично позбавлений здійснювати необхідні витрати по задоволенню його мінімальних життєвих та побутових потреб, а саме: харчування, оплати утримання житла, комунальних послуг, медичних оглядів та лікування, тощо, що зумовило зміну способу життя позивача, необхідності у останнього докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї.

Від відповідача АТ «Державний ощадний банк України» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому банк просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити, рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2024 у справі №173/339/23 в оскаржуваній позивачем частині - залишити без змін.

Пунктом 17.1.5 Правил сторони домовились, що послідовне введення одноразового цифрового паролю, отриманого на номер мобільного телефону, повідомлений клієнтом банку в порядку та спосіб, визначений договором або ідентифікація клієнта шляхом біометрії, є аналогом власноручного підпису клієнта.

З урахуванням обставин справи, відповідно до яких:

- вхід до системи дистанційного банківського обслуговування Mobile-банкінг «Ощад 24/7», спірні операції з переказу коштів здійснені коректно, що можливо лише за наявності повного номеру банківської картки, СVV-коду, терміну дії картки, смс-паролів та ОТР SMS-повідомлень, які направлялися на фінансовий телефон позивача НОМЕР_5 , і були відомі виключно йому, що підтверджується поясненнями останнього, викладеними у позовній заяві;

- виконані операції по списанню коштів були підтверджені за допомогою біометричної ідентифікації, АТ «Ощадбанк» не несе відповідальності перед позивачем за проведені операції по рахунку.

Щодо посилання позивача на правові норми та стягнення пені, зазначає, що в своєму позові та в заяві про збільшення та уточнення позовних вимог щодо стягнення пені позивач посилався на ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», проте, таке посилання є безпідставним, оскільки, спір між сторонами виник з приводу стягнення коштів на підставі ст. 1073 ЦК України, на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо стягнення коштів не поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, зазначає, що позивачем не доведено порушень з боку АТ «Ощадбанк» вимог законодавства та умов договору банківського рахунку. Отже, відповідно відсутні підстави для відшкодування йому моральної шкоди, не надано змістовних обґрунтувань і належних доказів заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, та їх зв`язок з діями чи бездіяльністю банку.

Із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення коштів в сумі 15978,00 грн, 3% річних в сумі 464,00 грн та інфляційних витрат в сумі 596,16 грн також не погодився відповідач АТ «Державний ощадний банк України», подав апеляційну скаргу, просив апеляційний суд скасувати рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28.03.2024 року у справі №173/339/23 в оскаржуваній частині та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін, покласти судові витрати щодо апеляційного оскарження рішення суду на позивача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є таким, що ухвалене при невідповідності висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, з неправильним застосуванням судом норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

Номер мобільного телефону повідомлений банку клієнтом, який використовується банком для ідентифікації клієнта, надання сервісів через контакт центр банку, в тому числі послугу смс інформування, та вважається фінансовим номером клієнта, є номер позивача, який як контактний також зазначений в позовній заяві НОМЕР_5 .

З даних програмного забезпечення АТ «Ощадбанк» встановлено, що 17.11.2022 року о 15:21:00 після отримання смс-повідомлення з кодом на фінансовий номер позивача НОМЕР_5 здійснено успішний вхід в систему дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7» та активований сервіс «finger print» відбиток пальця після активації на телефоні (планшеті або іншому пристрої) та в системі «Ощад24/7» сервісу відбиток пальця, про що на номер телефону позивача було надіслано СМС.

Судом проігноровано, що вхід до системи дистанційного банківського обслуговування (ДБО) Mobile-банкінг «Ощад 24/7» та операції з переказу коштів здійснені коректно, що можливо лише за наявності реквізитів платіжних карток та смс-повідомлень, які направлялися на фінансовий телефон позивача ( НОМЕР_5 ) і були відомі виключно позивачу. При цьому автентифікація позивача та повідомлення про проведені операції здійснені відповідно до умов договору комплексного банківського обслуговування (ДКБО). Крім того, відповідно до положень укладеного договору саме позивач клієнт несе ризик та негативні наслідки незаконного заволодіння та несанкціонованого використання інформації, необхідної для ініціювання переказів. Крім того, саме договором між платником та надавачем платіжних послуг визначається порядок надання згоди на виконання платіжних операцій.

Судом залишено поза увагою проведення перевірки за зверненням позивача та її результатів, які свідчать про те, що спірні операції проведені з використанням інтернет ресурсу «Ощад 24/7» коректно з використанням всіх необхідних реквізитів платіжної картки банку з правильним введенням паролів, які були відомі лише клієнту (позивачу).

Саме позивач, який є потерпілим в кримінальному провадженні, в разі встановлення винних осіб, не позбавлений права звернутись до них з відповідним позовом для захисту своїх прав, які він вважає порушеними (ст. 55, 128 КПК України). Наявність повних даних про отримувача коштів та право позивача на звернення з вимогами про повернення коштів, що також не було враховано судом першої інстанції.

Крім того, посилання на норми Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні» від 05.04.2001 року №2346-III та Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 є безпідставним в зв`язку з втратою чинності вказаних нормативних актів з 01.08.2022 року.

Судом застосовані норми матеріального права (в тому числі нормативного акту, що втратив чинність), які застосуванню не підлягали та не застосовано норми права, які покладають на позивача обов`язок не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційні скарги до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача АТ «Державний ощадний банк України» Самсонова Н.О. доводи апеляційної скарги відповідача підтримала, просила її задовольнити, апеляційну скаргу позивача не визнала, просила в її задоволенні відмовити.

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивач подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 239, 240, 241).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю позивача та третьої особи.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на його користь пені в сумі 169207,02 грн та моральної шкоди в сумі 50000,00 грн, а відповідач АТ «Державний ощадний банк України» - в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 15978,00 грн, безпідставно списаних 18 листопада 2022 року з банківського платіжного рахунку №690108, трьох відсотків річних в сумі 464,00 грн та інфляційних втрат в сумі 596,16 грн за період з 18 листопада 2022 року по 06 листопада 2023 року, тому апеляційний суд переглядає судове рішення в повному обсязі.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 25 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання №559390405 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) в ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою про відкриття рахунку за допомогою системи ДБО «Ощад 24/7» (а.с. 51-52, 52зв.).

17 листопада 2022 року позивач отримав від Дніпропетровського обласного центру зайнятості матеріальну допомогу в сумі 15987,10 грн, яка була зарахована на його картковий рахунок № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ), відкритий на підставі договору в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» (а.с. 22).

17 листопада 2022 року за допомогою веб-банкінгу «Ощад 24/7» позивач перерахував з карткового рахунку № НОМЕР_1 на свій платіжний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в AT «Державний ощадний банк України», вказані грошові кошти в сумі 15987,10 грн (а.с. 25, 26-26зв).

18 листопада 2022 року з платіжного рахунку №690108, відкритого в AT «Державний ощадний банк України», не санкціоновано, на думку позивача, перераховано належні йому грошові кошти на картковий рахунок № НОМЕР_4 двома транзакціями: в сумі 15823,00 грн та 155,00 грн (а.с. 24, 23).

З талону-повідомлення єдиного обліку №9849 вбачається, що 18.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відділення поліції №3 управління поліції ГУНІІ в Дніпропетровській області із заявою про вчинення невідомою особою, перебуваючи в невстановленому місці шляхом обману та зловживаючи довірою, заволоділа грошовими коштами заявника з віртуального карткового рахунку НОМЕР_6 в сумі 15978,00 грн (а.с. 29).

15 грудня 2022 року відділенням поліції №3 управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області на підставі заяви позивача зареєстроване кримінальне провадження за частиною 3 ст. 190 КК України №0000384, що підтверджується витягом з ЄРДР (а.с. 27).

Позивач ОСОБА_1 22 листопада 2022 року та 23 листопада 2022 року звертався до відповідача з заявами про повернення грошових коштів в розмірі 15978,00 грн (а.с. 11-12, 13-14).

29 листопада 2022 року на електрону адресу позивача надійшла відповідь від філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк», в якій зазначалося про здійснення операцій по переказу коштів у мобільному додатку «Ощад 24/7» на картку № НОМЕР_4 та проведення подальшої перевірки (а.с. 28).

15 лютого 2023 року позивач отримав лист №22/4-02/665/367/2023-00/с від 07.02.2023 року, з якого наведено обставини проведеної перевірки за його зверненням та відмову у поверненні грошових коштів (а.с. 8-9).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості в певному обсязі.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.

Частиною 1 статті 86 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що надавач платіжних послуг несе відповідальність перед користувачами за невиконання або неналежне виконання платіжних операцій відповідно до закону та умов укладених між ними договорів, якщо не доведе, що платіжні операції виконані цим надавачем платіжних послуг належним чином.

Згідно з пунктами 140, 141 Положення про порядок емісії та еквайрінгу платіжних інструментів», затвердженому постаново правління НБУ №164 від 29.07.2022 року користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Е мітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Е мітент під час видачі платіжного інструменту зобов`язаний поінформувати держателя про можливість або неможливість зміни ПІНу. Перша зміна ПІНу здійснюється безкоштовно (у разі можливості зміни ПІНу).

Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відповідно до висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2020 року у справі №182/5175/16-ц, на клієнта банку - власника картки покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, СVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації за рахунком. Оскільки операція з переказу спірних коштів була здійснена у мережі Інтернет з підтвердженням платежу З-D Secure, списання коштів з карткового рахунку фізичної особи відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача.

Указані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі №712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі №522/22780/15-ц (провадження №61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі №201/15185/16-ц (провадження №61-41264св18).

Судом встановлено, що 25 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 підписав заяву про приєднання №559390405 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) в ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою про відкриття рахунку за допомогою системи ДБО «Ощад 24/7».

17 листопада 2022 року позивач отримав від Дніпропетровського обласного центру зайнятості матеріальну допомогу в сумі 15987,10 грн, яка була зарахована на його картковий рахунок № НОМЕР_1 (IBAN: НОМЕР_2 ), відкритий на підставі договору в Акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

17 листопада 2022 року за допомогою веб-банкінгу «Ощад 24/7» позивач перерахував з карткового рахунку № НОМЕР_1 на свій платіжний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в AT «Державний ощадний банк України», вказані грошові кошти в сумі 15987,10 грн.

18 листопада 2022 року з платіжного рахунку №690108, відкритого в AT «Державний ощадний банк України», не санкціоновано, на думку позивача, перераховано належні йому грошові кошти на картковий рахунок № НОМЕР_4 двома транзакціями: в сумі 15823,00 грн та 155,00 грн.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надав належних достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки списання коштів з карткового рахунку позивача було підтверджено введенням паролів, відомих лише йому. Останнім не спростовано, що грошовий переказ з карткового рахунку був здійснений не внаслідок повідомлення позивачем стороннім особам даних, що дозволили останнім ініціювати та здійснити такий платіж.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заслуговують на увагу.

Відповідно, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заявленого позову, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними.

Нових будь-яких доказів суду апеляційної інстанції не надано.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Виходячи з наведеного вище та обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, не виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 березня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 , про повернення безпідставно списаних коштів з банківської карти (рахунку), стягнення пені та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 28 серпня 2024 року.

Суддя: