ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 серпня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/3071/24

Головуючий у першій інстанції Хоменко Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1186/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Прокуратура Чернігівської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Хоменко Л.В. від 09 липня 2024 року, місце постановлення ухвали м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області щодо неправомірної кваліфікації кримінальних правопорушень у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000417 від 04 вересня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Прокуратури Чернігівської області щодо неправомірної кваліфікації кримінальних правопорушень у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000417 від 04.09.2019 року. ОСОБА_1 не погоджується із кваліфікацією кримінальних правопорушень по обвинувальному акту від 28.12.2019 року, висунутих Прокуратурою Чернігівської області по обвинуваченню за ч.2 статті 15, п.1 ч.2 статті 115, ч.1 статті 296, п.13 ч.2 статті 115, ч.2 статті 15, п.13 ч.2 статті 115 КК України, та просить суд надати законну юридичну оцінку, та визнати правомірною кваліфікацію обвинувачень ОСОБА_1 за статтею 123, ч.2 статті 125, ч.1 статті 121, ч.2 статті 121, ч.1 статті 296 КК України, яка ґрунтується на висновках судово-медичних експертиз, проведених у справі. Заява ОСОБА_1 оформлена у формі позовної заяви та адресована Чернігівському районному суду Чернігівської області. Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 перебуває в Державній установі Чернігівський слідчий ізолятор. Йому вручено обвинувальний акт від 28.12.2019 року, який, за оцінкою позивача, не відповідає фактичним обставинам справи та законній правовій кваліфікації вчиненого правопорушення, відповідно до Кримінального кодексу України.

Оскаржуваною ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.07.2024 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання кваліфікації кримінального правопорушення неправомірною. Судом роз`яснено ОСОБА_1 , що правильність кваліфікації його дій та доведення вини у їх скоєнні підлягає доведенню у судовому засіданні при розгляді кримінального провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 09.07.2024 року, та ухвалити нове рішення при розгляді позову від 03.07.2024 року. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у відкритті провадження за його позовом, порушивши при цьому статті: 8, 9, 10, 11, 30 Загальної декларації з прав людини, статтю 5 ч.4, статті: 6, 13 Європейської конвенції з прав людини, статтю 55 Конституції України, норми КПК України, ЦК України, ЦПК України, Закону України Про прокуратуру. Апелянт вказує, що він подавав позов до Прокуратури Чернігівської області, а суд надав йому відповідь по іншій Чернігівській обласній прокуратурі, і не витребувавши документи щодо зміни назви юридичної особи, реорганізації чи ліквідації, відмовив позивачу. Апелянт зазначає, що обвинувальний акт є юридичним документом, і тому суд мав розглянути позов та дійти висновку щодо дійсності або недійсності вказаного правочину, що регулюється статтями: 202-236 ЦК України. За доводами апелянта, поданий ним позов був про правовідносини фізичної і юридичної особи, і тому суд міг його розглянути, як окреме кримінально-процесуальне провадження, а не відмовляти у судовому розгляді.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, ОСОБА_1 підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.07.2024 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Прокуратури Чернігівської області щодо неправомірної кваліфікації кримінальних правопорушень у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000417 від 04.09.2019 року. ОСОБА_1 не погоджується із кваліфікацією кримінальних правопорушень по обвинувальному акту від 28.12.2019 року, висунутих Прокуратурою Чернігівської області по обвинуваченню за ч.2 статті 15, п.1 ч.2 статті 115, ч.1 статті 296, п.13 ч.2 статті 115, ч.2 статті 15, п.13 ч.2 статті 115 КК України, та просить суд надати законну юридичну оцінку, та визнати правомірною кваліфікацію обвинувачень ОСОБА_1 за статтею 123, ч.2 статті 125, ч.1 статті 121, ч.2 статті 121, ч.1 статті 296 КК України, яка ґрунтується на висновках судово-медичних експертиз, проведених у справі. Заява ОСОБА_1 оформлена у формі позовної заяви та адресована Чернігівському районному суду Чернігівської області. Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 перебуває в Державній установі Чернігівський слідчий ізолятор. Йому вручено обвинувальний акт від 28.12.2019 року, який, за оцінкою позивача, не відповідає фактичним обставинам справи та законній правовій кваліфікації вчиненого правопорушення, відповідно до Кримінального кодексу України.

Оскаржуваною ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.07.2024 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської обласної прокуратури про визнання кваліфікації кримінального правопорушення неправомірною. Судом роз`яснено ОСОБА_1 , що правильність кваліфікації його дій та доведення вини у їх скоєнні підлягає доведенню у судовому засіданні при розгляді кримінального провадження. При цьому, суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 09.07.2024 року вказав, що ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом, у якому оскаржує допущені, на його думку, порушення Чернігівською обласною прокуратурою КПК України, а саме, неправильну та незаконну кваліфікацію його дій в обвинувальному акті. Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки дані позовні вимоги не підлягають розгляду в судах у порядку цивільного судочинства. Доведення кваліфікації скоєного кримінального правопорушення лежить у площині доказування у кримінальному провадженні при розгляді справи судом. У тому випадку, якщо справа з обвинувальним актом перебуває на розгляді суду, кваліфікацію дій обвинуваченого слід доводити у судовому засіданні, шляхом аналізу зібраних у справі доказів. Крім того, судом першої інстанції роз`яснено ОСОБА_1 , що відповідно до положень статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб, якою є Чернігівська обласна прокуратура, пред`являються в суд за їх місцезнаходженням, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб. Адреса Чернігівської обласної прокуратури: м.Чернігів, вул.Князя Чорного, 9, що віднесено до юрисдикції Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваної апелянтом ухвали суду першої інстанції від 09.07.2024 року про відмову у відкритті провадження за вказаною позовною заявою ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантують право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак, суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами і поставленою метою (Рішення Європейського Суду з прав людини від 12.07.2001 року, заява №42527/98, у справі Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини).

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі Плахтєєв та Плахтєєва проти України від 12.03.2009 року (остаточне 12.06.2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, ... якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (рішення у справі Ашинґдейн проти Сполученого Королівства (Ashingdane v.the United Kingdom) від 28.05.1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п.57) .

Відповідно до ч.3 статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно приписів ч.2 статті 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, адресою місцезнаходження відповідача у даній справі, є: м.Чернігів, вул.Князя Чорного, 9, що віднесено до юрисдикції Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції не виконав приписи п.1 ч.1 статті 31 ЦПК України, та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Чернігівської області щодо неправомірної кваліфікації кримінальних правопорушень у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000417 від 04.09.2019 року.

Приймаючи до уваги вищенаведене, в ході апеляційного перегляду даної справи частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 09.07.2024 року є такими, що не узгоджуються із положеннями ЦПК України.

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, а оскаржувану ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09.07.2024 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії визначення територіальної юрисдикції (підсудності) заявленого ОСОБА_1 позову до Прокуратури Чернігівської області щодо неправомірної кваліфікації кримінальних правопорушень у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000417 від 04.09.2019 року.

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1 статті 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 липня 2024 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії визначення територіальної юрисдикції (підсудності) заявленого ОСОБА_1 позову до Прокуратури Чернігівської області щодо неправомірної кваліфікації кримінальних правопорушень у обвинувальному акті у кримінальному провадженні №0000417 від 04 вересня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 30.08.2024 року.

Головуючий: Судді: