КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 88-ц/824/43/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Березовенко Р.В., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів», третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - ДП «ПК «Україна»), третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним наказ ДП «ПК «Україна» від 18 листопада 2020 року № 1129-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 з 19 листопада 2020 року на посаді заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації ДП «ПК «Україна».

Зобов`язано ДП «ПК «Україна» внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 .

Стягнуто з ДП «ПК «Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 581 240,86 грн з утриманням підприємством з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, а також витрати на правову допомогу в сумі 30 000,00 грн та судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі та стягнення суми середнього заробітку за один місяць.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року апеляційну скаргу ДП «ПК «Україна» задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року - без змін.

У квітні 2023 року ОСОБА_1 через представника - ОСОБА_2 , подала до суду апеляційної інстанції заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у цій справі з підстав скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

В обґрунтування заяви зазначила, що в судовому рішенні, яке вона просить переглянути за нововиявленими обставинами, міститься посилання на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року у справі № 761/3894/18, залишене в силі постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року, як підстава для відмови в задоволенні її позову у цій справі.

За результатами розгляду її заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі № 761/3894/18 Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 23 червня 2022 року, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, скасував рішення цього ж суду від 25 вересня 2018 року та ухвалив нове рішення, яким частково задовольнив її позов про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, оскільки рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року у справі № 761/3894/18, яке стало підставою для ухвалення постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у цій справі, скасоване за нововиявленими обставинами, то за встановлених обставин неправомірності її попереднього звільнення наявні правові підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог у цій справі.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами та ухвалити нове судове рішення, яким апеляційну скаргу ДП «ПК «Україна» залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року у справі № 761/41756/20 - без змін.

У відзиві на заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ДП «ПК «Україна» просило відмовити в її задоволенні, а постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 761/41756/20 залишити в силі.

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2 , про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року задоволено. Постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року скасовано за нововиявленими обставинами. Апеляційну скаргу ДП «ПК «Україна» залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 квітня 2021 року - без змін. Стягнуто з ДП «ПК «Україна» на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2024 року касаційну скаргу ДП «ПК «Україна» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції, ухвалюючи зазначену постанову вказав, що оскільки на час перегляду цієї справи у касаційному порядку новий судовий акт (рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у справі № 761/3894/18) скасовано, а отже, обставини, на які посилалася заявник як на нововиявлені обставини, відпали, то заяву ОСОБА_1 від 06 квітня 2023 року про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не може бути задоволено Разом із цим, Верховний Суд не може задовольнити касаційну скаргу і відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки це виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції. Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості ухвалювати судове рішення по суті заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, так як таке судове рішення повинен ухвалити той суд, рішення якого просить переглянути заявник, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для розгляду заяви про перегляд рішення цього суду за нововиявленими обставинами.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ДП «ПК «Україна» - адвокат Гончар М.Г. підтримала подане нею клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку відсутністю спору та заперечувала щодо задоволення заяви про перегляд постанови апеляційного суду за нововиявленими обставинами.

Представник заявника - адвокат Буняк В.С. подав клопотання про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 761/3894/18, проте в судове засідання не з`явився, направивши клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі, яке колегія суддів відхилила з огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, яким передбачено право суду апеляційної інстанції розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши у судовому засіданні вищевказані клопотання представників учасників справи про зупинення провадження та про закриття провадження у справі, визнав їх необґрунтованими та залишив без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника відповідача в судовому засіданні та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами слід відмовити, а відповідне судове рішення залишити в силі з таких підстав.

За змістом частини другої статті 429 ЦПК України справа про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Згідно із частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Судом встановлено, що наказом ДП «ПК «Україна» від 16 червня 2017 року № 569-к ОСОБА_1 прийнято на посаду заступника директора з персоналізації документів з 16 червня 2017 року (том 1 а. с. 18).

Наказом ДП «ПК «Україна» від 29 серпня 2017 року № 879-к ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації з 29 серпня 2017 року (том 1 а. с. 114).

Наказом ДП «ПК «Україна» від 26 грудня 2017 року № 1452-к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України з 26 грудня 2017 року (том 1 а. с. 19).

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 25 вересня 2018 року у справі № 761/3894/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «ПК «Україна», третя особа - Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовив (том 2 а. с. 42-45).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановою від 29 січня 2020 року у справі № 761/3894/18 касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Київського апеляційного суду від 20 грудня 2018 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Київський апеляційний суд постановою від 23 липня 2020 року у справі № 761/3894/18 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Визнав незаконним наказ ДП «ПК «Україна» від 26 грудня 2017 року № 1452-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України з 26 грудня 2017 року. Поновив ОСОБА_1 на вказаній посаді з 27 грудня 2017 року. Зобов`язав ДП «ПК «Україна» внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 . Стягнув з ДП «ПК «Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 1 839 144,38 грн з утриманням підприємством з цієї суми податків й інших обов`язкових платежів та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат (том 1 а. с. 20-36).

ДП «ПК «Україна» наказом від 29 липня 2020 року № 690-к, на виконання постанови Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року у справі № 761/3894/18, поновило ОСОБА_1 на посаді заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації з 27 грудня 2017 року (том 1 а. с. 37).

03 серпня 2020 року ОСОБА_1 ознайомилася з наказом ДП «ПК «Україна» від 29 липня 2020 року № 690-к, а також з наказом підприємства від 25 вересня 2017 року № 1018-к, згідно із яким з 25 вересня 2017 року посада заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації скорочена. Вказаним повідомленням відповідач попередив позивача про наступне вивільнення із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та надав перелік вакансій на підприємстві станом на 30 липня 2020 року (том 1 а. с. 38-40).

ДП «ПК «Україна» наказом від 18 листопада 2020 року № 1129-к звільнило ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням чисельності штату (том 1 а. с. 47).

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 23 квітня 2021 року, ухваленим у цій справі, позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав незаконним наказ ДП «ПК «Україна» від 18 листопада 2020 року № 1129-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Поновив ОСОБА_1 з 19 листопада 2020 року на посаді заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації ДП «ПК «Україна». Зобов`язав ДП «ПК «Україна» внести відповідні зміни до трудової книжки ОСОБА_1 . Стягнув із ДП «ПК «Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 581 240,86 грн з утриманням підприємством з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів, а також витрати на правову допомогу у розмірі 30 000,00 грн та судовий збір у розмірі 840,80 грн. Допустив негайне виконання рішення суду у частині поновлення на роботі та стягненні суми середнього заробітку за один місяць (том 1 а. с. 251-259).

На вказане судове рішення ДП «ПК «Україна» подало апеляційну скаргу.

Під час апеляційного розгляду справи Верховний Суд постановою від 22 вересня 2021 року у справі № 761/3894/18 касаційну скаргу ДП «ПК «Україна» задовольнив. Постанову Київського апеляційного суду від 23 липня 2020 року скасував, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року залишив у силі. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

За наслідками апеляційного розгляду цієї справи, у постанові від 30 листопада 2021 року, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року, апеляційний суд визнав помилковими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав поновлення позивача на роботі, вказавши, що попереднє звільнення ОСОБА_1 при розгляді справи № 761/3894/18 визнано законним, у зв`язку з чим відпали правові підстави для поновлення її на роботі у цій справі (том 2 а. с. 194-199, том 3 а. с. 122-129).

З матеріалів справи вбачається, що Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 23 червня 2022 року у справі № 761/3894/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, задовольнив заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року у справі № 761/3894/18 за позовом ОСОБА_1 до ДП «ПК «Україна», третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди скасував за нововиявленими обставинами та ухвалив нове судове рішення, яким позов задовольнив частково. Визнав незаконним наказ ДП «ПК «Україна» від 26 грудня 2017 року № 1452-к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України з 26 грудня 2017 року. Стягнув з ДП «ПК «Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6 014 949,52 грн (без урахування податків і інших обов`язкових платежів) та витрати на правову допомогу у розмірі 4 500,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив (том 3 а. с. 138-169).

У вказаному рішенні від 23 червня 2022 року у справі № 761/3894/18 суд першої інстанції встановив факт неправомірності попереднього звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора з інформаційних технологій та персоналізації на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України з 26 грудня 2017 року, у зв`язку з чим поновив позивача на роботі та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Наразі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить переглянути постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у даній справі № 761/41756/20 за нововиявленими обставинами з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України.

Так, перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами передбачено у статтях 423-429 глави 3 розділу V «Перегляд судових рішень» ЦПК України.

Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19), пункти 7.4, 7.5).

Частиною першою статті 423 ЦПК України встановлено, що рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами витлумачені в частині другій статті 423 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

За змістом наведеної правової норми необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 3 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв`язку судових рішень, зокрема з того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв`язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи. Разом з тим слід мати на увазі, що скасування судового рішення може бути визнано нововиявленою обставиною лише в тому випадку, коли суд обґрунтував судове рішення, що переглядається, скасованим судовим рішенням (актом) чи виходив із вказаного акта, не посилаючись прямо на нього, і якщо вже прийнято новий акт, протилежний за змістом скасованому, або коли саме скасування акта означає протилежне вирішення питання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц (провадження № 14-43цс22) вказано, що необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що підстави повинні виникнути після ухвалення рішення у справі (істотні обставини стали відомі стороні після ухвалення рішення, скасовано рішення, яке стало підставою для ухвалення іншого рішення, встановлені факти завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів після ухвалення незаконного рішення тощо). У контексті пункту 3 частини другої статті 423 ЦПК України скасування судового рішення, яке стало підставою для обґрунтування судового рішення, яке просять переглянути, має відбутися після ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 2-3000/12 (провадження № 61-6933св19) зазначено, що ТОВ «Санаторій «Квітка Полонини» у заяві від 25 травня 2016 року про перегляд рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2013 року за нововиявленими обставинами посилається як на нововиявлену обставину на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2016 року в іншій цивільній справі (№ 306/2412/15), яким встановлено істотні для розгляду справи обставини, які не були відомі відповідачу та можуть вплинути на висновки суду у цій справі. Однак відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру судових рішень рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2016 року у справі № 306/2412/15 скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції. За таких обставин правильним є висновок апеляційного суду про те, що обставини, на які посилається заявник у заяві від 25 травня 2016 року, відпали під час розгляду справи і не можуть бути підставою для скасування рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 липня 2013 року за нововиявленими обставинами. Отже, скасовуючи ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 червня 2018 року та відмовляючи у задоволенні заяви ТОВ «Санаторій «Квітка Полонини» про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, суд апеляційної інстанції правильно керувався тим, що обставини, на які посилається товариство як на нововиявлені обставини, на час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції відпали.

В силу положень частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у цій справі за нововиявленими обставинами, ОСОБА_1 послалася на скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року у справі № 761/3894/18, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, і мотивувала заяву наявністю рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у справі № 761/3894/18, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року, яким її попереднє звільнення з роботи за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України визнано незаконним.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи Верховний Суд постановою від 23 травня 2024 року скасував рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року і передав справу № 761/3894/18 на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

З огляду на викладене обставини, на які посилається ОСОБА_1 у заяві від 06 квітня 2023 року, відпали під час розгляду цієї справи і не можуть бути підставою для скасування постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року за нововиявленими обставинами.

Під час вирішення питання про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має керуватися визначеними частиною другою статті 423 ЦПК України підставами, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та тим, що заявник дотримався умов, що містяться у статтях 424, 426 ЦПК України.

Судове рішення не може переглядатися за нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні або у подальшому відпали.

Таким чином, оскільки новий судовий акт, а саме рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 червня 2022 року у справі № 761/3894/18 скасовано, а отже, обставини, на які посилалася заявник як на нововиявлені обставини, відпали, тому заява ОСОБА_1 від 06 квітня 2023 року про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не може бути задоволена.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 2-3000/12 (провадження № 61-6933св19).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 761/41756/20, оскільки зазначені заявником обставини не можуть вважатися нововиявленими і давати достатні підстави для перегляду судового рішення про відмову в задоволенні її позову до ДП «ПК «Україна» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Частиною третьою статті 429 ЦПК України передбачено, що за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Згідно з абзацом 1 частини четвертої статті 429 ЦПК України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

За таких обставин колегія суддів вважає, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами не містить доводів, що свідчать про наявність підстав, передбачених статтею 429 ЦПК України для її задоволення та скасування судового рішення, що переглядається, а тому у задоволенні цієї заяви необхідно відмовити та залишити відповідне судове рішення в силі.

Оскільки заявник була звільнена від сплати судового збору під час вирішення питання про відкриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати у вигляді судового збору за розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинамизгідно із статтями 141, 382 ЦПК України слід віднести в рахунок держави.

Керуючись статтями 367, 423, 429 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 761/41756/20 відмовити.

Постанову Київського апеляційного суду від 30 листопада 2021 року про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів», третя особа - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу залишити в силі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 вересня 2024 року.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Р.В. Березовенко

Д.О. Таргоній