Справа № 445/354/23
провадження № 2/445/100/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року Золочівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Сивака В.М.

за участю секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Золочів Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Львівської обласної прокуратури, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_3 , в інтересах якої діє представник - адвокат Мицик О.В., звернувся в суд із позовом, у якому просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 грошові кошти за завдану їй моральну шкоду у розмірі 108 540 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19 квітня 2021 року старшим слідчим СВ Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області позивачу - ОСОБА_3 (надалі іменується також - Позивач) в межах кримінального провадження № 0000043 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України, зокрема в тому, що 14.03.2017 року ОСОБА_3 звернулась в Управління соціального захисту населення Золочівської РДА із заявою про призначення їй усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розгляду, на догляд за ним. В подальшому ОСОБА_3 в період з 18.06.2017 року по 20.11.2017 року, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги, не повідомила про факт неможливості нею здійснювати догляд за ОСОБА_4 у зв?язку з виїздом на тривалий період за межі території України, внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 5034,40 грн. 28 квітня 2021 року у кримінальному провадженні відносно Позивача було затверджено обвинувальний акт, який надійшов до Золочівського районного суду Львівської області (справа № 445/836/21). Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_3 визнано невинуватою у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України та виправдано у зв?язку з відсутністю в її діях складів кримінальних правопорушень. Даний вирок було оскаржено прокурором в даному кримінальному провадженні до Львівського апеляційного суду. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23.09.2021 року щодо ОСОБА_3 - залишено без змін. Вказані рішення стороною обвинувачення було оскаржено в касаційному порядку Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 листопада 2022 року вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Зазначає, що в результаті незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури Позивач в період з 19.04.2021 року до 15.03.2022 року незаконно перебувала під слідством і судом, що в загальному становить 10 місяців та 24 дні. Вважає, що незаконними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокуратури їй було завдано значної моральної шкоди. Тому просить стягнути на її користь в порядку відшкодування моральної шкоди 108 540 грн. = 1,5 х 6700 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред?явлення позову) ? 10 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 5360 грн. (сума моральної шкоди за 24 дні перебування під слідством та судом понад 10 місяців, що розрахована за формулою 6700 : 30 ? 24), що відповідає особі позивача та моральним стражданням, які були завдані їй протягом періоду перебування під слідством.

Ухвалою від 15.03.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання.

Від представника відповідача Львівської обласної прокуратури Я.Яворського 16.03.2023 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на таке. Відповідно до п.3 розділу ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності 01.01.2017) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, при розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Окрім цього, зазначив, що у матеріалах справи в недостатній мірі наведені докази для критичної оцінки того, що завдані позивачу душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, в стосунках з іншими людьми, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану і інші негативні моменти та впливи, спрямовані на порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності. Відтак вважає, що розмір відшкодування, наведений у позовній заяві, є необґрунтованим і безпідставним, кратно збільшений без належної на це законодавчо підтвердженої аргументації. Окрім цього, вказує на те, що за різними даними збитки від повномасштабного вторгнення оцінюються у розмірі 600 млрд. доларів США і постійно збільшуються, а згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», граничний обсяг дефіциту Державного бюджету України оцінюється у сумі 1 719 686 961 тис грн, граничний обсяг державного боргу станом на 31.12.2023 оцінюється до розміру 6 197 105 268,2 тис грн. З огляду на наведене, обов`язок держави відшкодувати завдану громадянину моральну шкоду не може стояти вище обов`язку боронити свою незалежність та територіальну цілісність, тоді як ефективне виконання цього обов`язку безпосередньо залежить від неналежного фінансування. Також представник Львівської обласної прокуратури Я.Яворський заявив про неспівмірність заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та відсутністю доказів щодо понесення таких витрат.

Від представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Мицик О.В. 20.03.2023 надійшли заперечення на відзив Львівської обласної прокуратури, у яких останній заперечив покликання представника відповідача щодо розрахунку моральної шкоди за кожен місяць перебування під слідством і судом, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не розміру мінімальної заробітної плати. Також навів спростування щодо відсутності обґрунтування моральних страждань позивача, оскільки моральна шкода, заподіяна самим фактом незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та окремому доведенню не підлягає.

Ухвалою від 31.05.2023 задоволено клопотання представника відповідача - Львівської обласної прокуратури та залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державну казначейську службу України.

Ухвалою від 13.12.2023 у даній справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача - адвокат Глушко Л.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві та запереченнях на відзив. Просила позов задоволити повністю.

Представник відповідача Львівської обласної прокуратури Міщенко О.В. просив відмовити у задоволенні позовних вимог, підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду такої.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно із п.3 ч.2 ст.11 ЦК України завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди, за загальним правилом виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Аналізуючи норми статей 11 та 23 ЦК України, за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Згідно із ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (п.1 ч.1 ст.1 Закону).

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст.1 Закону).

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно із п. 4, 5 ст. 3 вказаного Закону, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода та суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги

Частинами 5 та 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Суд зобов`язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру відшкодування моральної шкоди віднесено до компетенції суду. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 750/5383/22 (провадження № 61-5388св23) зазначено таке: «суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду, виходив із того, що 26 грудня 2015 року внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження № 0000522, тому з цього часу має обраховуватись строк перебування позивача під слідством та судом, тому такий становить 47 місяців (з 26 грудня 2015 року по 14 листопада 2019 року). Разом із тим, колегія суддів не може погодитись із висновком апеляційного суду з огляду на таке. За приписами пункту 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

На підставі системного аналізу наведених норм права Верховний Суд дійшов висновку, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17».

У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2023 року у справі № 466/2780/21 (провадження № 61-11787св22) зазначено, що здійснення слідчих дій у ході розслідування кримінальної справи відноситься до повноважень органів досудового розслідування згідно з вимогами кримінального процесуального законодавства, тому саме лише здійснення таких заходів не може бути підставою для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди. Такий розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення (постанова Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 214/6982/13-ц (провадження№ 61-97св18)).

Згідно із постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), на яку у своєму відзиві покликається представник Львівської обласної прокуратури, межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19 квітня 2021 року старшим слідчим СВ Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області - позивачу ОСОБА_3 в межах кримінального провадження N№ 0000043 було оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України, зокрема в тому, що 14.03.2017 року ОСОБА_3 звернулась в Управління соціального захисту населення Золочівської РДА із заявою про призначення їй усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг особі, яка проживає разом з інвалідом І чи II групи внаслідок психічного розгляду, на догляд за ним. В подальшому ОСОБА_3 в період з 18.06.2017 року по 20.11.2017 року, діючи з умислом на заволодіння чужим майном, а саме грошової допомоги, не повідомила про факт неможливості нею здійснювати догляд за ОСОБА_4 у зв?язку з виїздом на тривалий період за межі території України, внаслідок чого вона, приховуючи відомості, які мають суттєве значення для призначення компенсаційних виплат, шляхом обману заволоділа бюджетними коштами на загальну суму 5034,40 грн.

28 квітня 2021 року у кримінальному провадженні відносно Позивача було затверджено обвинувальний акт, який надійшов до Золочівського районного суду Львівської області (справа № 445/836/21).

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року ОСОБА_3 визнано невинуватою у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 190, 4.2 ст. 190 КК України та виправдано у зв?язку з відсутністю в її діях складів кримінальних правопорушень.

Даний вирок було оскаржено прокурором в даному кримінальному провадженні до Львівського апеляційного суду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23.09.2021 року щодо ОСОБА_3 - залишено без змін.

Вказані рішення стороною обвинувачення було оскаржено в касаційному порядку Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 24 листопада 2022 року вирок Золочівського районного суду Львівської області від 23 вересня 2021 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 березня 2022 року щодо ОСОБА_3 залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 вказує, що у зв`язку із наведеними вище незаконними діями працівників органів досудового слідства та прокуратури, їй довелося виправдовуватися перед друзями, рідними, оточуючими людьми, яким стало відомо про початок відносно неї кримінального провадження, роз?яснювати їм дійсні причини ситуації, яка склалася, що викликало у неї додаткові хвилювання, спричинило душевний біль та викликало небезпідставні занепокоєння щодо погіршення її репутації, яка була

позитивною. За час незаконного перебування під слідством і судом ОСОБА_3 зазнала істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення. Позивач зазнала значних психічних хвилювань від утвердження правоохоронними органами в очах оточуючих абсолютної недовіри до її слів. Намагання органами досудового розслідування будь-якими засобами визнати її винною значно впливало на її нервову систему та сприяло її істотному розладу. Від триваючих психічних хвилювань і переживань ОСОБА_3 не здатна була займатись будь-якими звичними для життя справами, нормально спілкуватись з рідними, друзями, колегами та іншими людьми, під час спілкування з якими вона почувала себе невпевненою, так як у неї з?явилося відчуття неповноцінності по відношенню до інших

людей. ОСОБА_3 остерігаючись безпідставного громадського осуду, упродовж значного часу намагалася уникати будь-якого спілкування зі своїми знайомими. У неї з часом виникали постійні хвилювання за неправильне сприйняття цих подій та появу у них негативного ставлення, що, як вона вважає, непоправно зашкодило її репутації як справедливої, добропорядної та законослухняної людини. Ці хвилювання не зникли і до цього часу. Навіть ухвалення виправдувального вироку не спростував в очах людей думки наступного характеру: «щось там таки було..., відкупилася...» і тому подібні висновки. Внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратури стан здоров?я Позивача значно погіршився. Так, у зв?язку з постійним стресом, що виник внаслідок притягнення Позивача до кримінальної відповідальності, у ОСОБА_3 значно погіршився зір. Зокрема, 24.07.2021 року Позивачу виписано рецепт на окуляри. Окрім цього, як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНІ ЛОР «ЛОКЛ» офтальмологічного відділення від 18.01.2023 року, «скарги на поступове погіршення зору на правому оці протягом останнього року».

Здійснення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України, а саме притягнення його до кримінальної відповідальності та в подальшому виправдання у зв`язку з недоведеністю її винуватості, свідчить про незаконні дії посадових осіб Львівської обласної прокуратури, які ініціювали вказане провадження.

Таким чином, складові елементи для цивільно-правової відповідальності у виді шкоди, протиправних діянь осіб, які завдали шкоди, причинного зв`язку між ними, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи.

Не заслуговують на увагу покликання представника Львівської обласної прокуратури у відзиві на те, що при розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством та судом, необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а не розмір мінімальної заробітної плати, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з січня 2017 року.

Однак, сума відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні.

Таким чином, на правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, дія Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 не поширюється, що узгоджується із тлумаченням указаних норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 591/6167/14-ц (провадження № 61-18564св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 213/1972/16-ц (провадження № 61-24662св18).

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6 700 грн.

Виходячи з терміну перебування позивача під слідством та судом, що становить 112 місяців і 7 днів, мінімальний розмір моральної шкоди не може бути меншим, ніж 72 360 грн. = 6700 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред`явлення позову) х 10 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 5360 грн. (сума моральної шкоди за 24 дні перебування під слідством та судом понад 10 місяців, що розрахована за формулою 6700 : 30 х 24).

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини даної справи, характер незаконних дій працівників органу прокуратури та досудового слідства, ступінь негативного впливу на життя позивача, вимоги розумності, справедливості, а також співмірності, та дійшов висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди слід визначити в сумі , що становить 108 540 грн. = 1,5 х 6700 грн. (мінімальна заробітна плата станом на день пред?явлення позову) ? 10 (кількість місяців перебування під слідством та судом) + 5360 грн. (сума моральної шкоди за 24 дні перебування під слідством та судом понад 10 місяців, що розрахована за формулою 6700 : 30 ? 24), що відповідає особі позивача та моральним стражданням, які були завдані їй протягом періоду перебування під слідством.

Згідно із ст. 25 Бюджетного кодексу України Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Положеннями п.1 ст.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» від 3 серпня 2011 року визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Наведене вище свідчить, що Казначейство України наділено повноваженням, за вимогою Департаменту Державної виконавчої служби здійснювати відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури і суду, в межах бюджетних призначень, затверджених у Державному бюджеті України на цю мету та в певному порядку.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, слід стягнути на користь позивача 108 540 грн відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органу досудового розслідування та прокуратури.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_3 до Львівської обласної прокуратури, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури - задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 грошові кошти за завдану їй моральну шкоду у розмірі 108 540 (сто вісім тисяч п`ятсот сорок гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28.08.2024.

Суддя В. М. Сивак