КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/3014/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Хмельницької області Терлеєв Іван Миколайович, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Захарчук С.С.,-

встановив:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18 березня 2024 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу надати оригінал квитанції про сплату судового збору.

20 березня 2024 року представник ОСОБА_1 подав до Подільського районного суду м. Києва заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Вказав, що ОСОБА_1 є споживачем фінансових послуг, а тому до даних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справарозглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки, визначені ухвалою суду від 18 березня 2024 року.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до абз. 1 ч. ч. 1, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Так, звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 13427 від 26 січня 2021 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за споживчим кредитним договором у розмір 14 387 грн 45 коп.

Позивач зазначав, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року за № 743/1481/21 зроблено висновок: «Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Оскільки вчинення виконавчого напису нотаріусом є одним з видів позасудового захисту прав кредитора, а безпосередньо виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», кредитор після вчинення нотаріусом виконавчого напису має право звернутися до органів державної виконавчої служби або до приватного виконавця з метою примусового стягнення заборгованості за кредитом.

При цьому нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Це суперечить правовому статусу нотаріуса, визначеному у статтях 1, 9 Закону № 3425-ХІІ.

При стягненні за виконавчим написом нотаріуса боржник не позбавлений права на захист своїх прав. Стягнення провадиться в рамках виконавчого провадження, яке дозволяє боржнику користуватися правом захисту, в тому числі судового. Предметом позову в таких справах є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Таким чином, позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, між ОСОБА_1 то ТОВ «ФК «Профіт Капітал» існують правовідносини, яківиникли із кредитного договору.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса про стягнення з позивача заборгованості за споживчим кредитним договором.

Враховуючи вищевикладене та положення Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за звернення до суду із вимогою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що до спірних правовідносин не підлягає застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Оскільки за подання ОСОБА_1 позовної заяви судовий збір не підлягає сплаті, тому вимога суду першої інстанції про сплату судового збору не ґрунтується на вимогах закону.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюються гарантії, встановлені Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду 25 квітня 2024 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 25 квітня 2024 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко