Справа № 369/1642/24
Провадження №2/369/3962/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.

при секретарі Ведмеденко Н.М.

розглянувши у підготовчому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Давидова Тетяна Миколаївна про визнання недійсним шлюбного договору,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Давидова Тетяна Миколаївна про визнання недійсним шлюбного договору.

27.02.2024 року за вх. № 9105 через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про передачу справи до іншого суду. 11.06.2024 року під час підготовчого засідання вищезазначене клопотання представник відповідача ОСОБА_3 підтримав, в той же час представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 заперечив.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступних висновків.

Під час підготовчого провадження судом встановлено, що спір між сторонами виник щодо договору, яким врегульовано майнові права сторін.

При цьому, статтею 27 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено право на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1ст. 378 ЦПК України).

Як роз`яснено в п. 41, 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що визначення критерію підсудності зазначеної категорії позовів, а саме: позовів, що виникають з приводу нерухомого майна є значно ширшим, ніж критерій позовів, де предметом спору є нерухоме майно або дії сторін щодо нерухомого майна, а також позови, де нерухоме майно є об`єктом, а не предметом спірних правовідносин, у зв`язку з чим в разі звуження визначеного частиною першою статті 114 ЦПК критерію віднесення позовів до виключної підсудності шляхом обмеження його визначенням лише предмета (об`єкта) позову втрачається сама можливість чіткого застосування зазначеної частини статті 114 ЦПК та виникають умови для порушення встановлених законом правил виключної підсудності за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна.

Отже, якщо, наприклад, пред`явлені позовні вимоги стосуються нотаріально посвідченого договору стосовно нерухомості, то позов подається з дотриманням правил про виключну підсудність, тобто до суду за місцезнаходженням майна або місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як вбачається із заявлених позивачем позовних вимог, остання просить суд: визнати шлюбний договір від 21.01.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського району Давидовою Т.М., зареєстрований в реєстрі за №19 недійсним.

Як вбачається, зокрема, з умов п.2 шлюбного договору укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання недійсним якого позивачем заявлені вимоги, подружжя домовилося про те, що все майно, в тому числі рухоме і нерухоме, придбане та/або набуте Чоловіком та Дружиною до реєстрації шлюбу, є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності тому з Подружжя, на чиє ім`я воно було придбане чи набуте. Зокрема:

житловий будинок АДРЕСА_1 , є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 ;

земельна ділянка площею 0,0884 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 ;

гараж (гаражний бокс) № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 в КБЕІГ «Конопляний», за адресою: АДРЕСА_2 , є особистим майном і належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_1 .

Таким чином, заявлені позовні вимоги безпосередньо пов`язані із критерієм розмежування виключної підсудності, оскільки випливають із змісту шлюбного договору, складеного відносно нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи предмет позову, беручи до уваги те, що спірні правовідносини допускають застосування виключної підсудності, передбаченої ч. 1 ст. 30 ЦПК України, до спірних правовідносин підлягає застосування саме правила виключної підсудності.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

В зв`язку з тим, що місцезнаходження нерухомого майна, що є предметом спору територіально не відноситься до Києво-Святошинського районного суду Київської області, суд доходить висновку про передачу справи за підсудністю до належного суду, а саме: Гайсинського районного суду Вінницької області.

Згідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються.

Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 27, 28, 31, 32 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Давидова Тетяна Миколаївна про визнання недійсним шлюбного договору передати за підсудністю до Гайсинського районного суду Вінницької області (вулиця Соборна, 47, Гайсин, Вінницька область, 23700).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Суддя Андрій ВОЛЧКО