Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.08.2024 Справа №607/10888/24 Провадження №2/607/2537/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

за участі секретаря судового засідання Трембач С. О.,

представника відповідачки, адвокатки Коцюби Н. Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості у розмірі 33 903,63 грн:

за кредитним договором № 510/5022146-СК від 09 серпня 2018 року в розмірі 29 154,66 грн, з яких: 19 000,00 грн сума заборгованості за основним боргом; 10 154,66 грн сума заборгованості за відсотками;

за кредитним договором № 510/4918667-СК від 10 липня 2018 року в розмірі 4 748,97 грн, з яких: 3 100,00 грн сума заборгованості за основним боргом; 1 648,97 грн сума заборгованості за відсотками;

понесені судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач покликається на те, що ОСОБА_1 уклала з акціонерним товариством «Таскомбанк» (далі AT «ТАСКОМБАНК») Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 510/5022146СК від 09 серпня 2018 року (далі Кредитний договір 1), підписанням якого акцептувала публічну пропозицію AT «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на вебсайті банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєдналася до умов Договору. Строк дії кредитного ліміту за Кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення Кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії Кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії Кредитного ліміту; направлення клієнтом до банку письмової заяви про відмову від користування лімітом Кредитної лінії та/або про закриття Поточного рахунку.

02 грудня 2021 року між AT «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/6Ф від 02 грудня 2021 року (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» фінансування, а AT «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/6Ф від 02 грудня 2021 року Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 29 154,66 грн, з яких: 19 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 154,66 грн сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн. сума заборгованості за щомісячними процентами; 0,00 грн сума заборгованості за пенею.

Згідно п. 2.3. Відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних AT «ТАСКОМБАНК» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від AT «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийомупередачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку № 2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийомупередачі Реєстру Прав Вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» Прав Вимоги Боргу та є невід`ємною частиною Договору факторингу.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 02 грудня 2021 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК«ЄАПБ» за кредитним договором № 510/5022146-СК від 09 серпня 2018 року в розмірі 29 154,66 грн, з яких: 19 000,00 грн сума заборгованості за основним боргом; 10 154,66 грн сума заборгованості за відсотками.

Також ОСОБА_1 уклала з AT «ТАСКОМБАНК» Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 510/4918667СК від 10 липня 2018 року (далі Кредитний договір 2), підписанням якого акцептувала публічну пропозицію AT «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на вебсайті банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєдналася до умов Договору. Строк дії кредитного ліміту за Кредитним договором становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення Кредитного ліміту. При цьому після закінчення зазначеного періоду, строк дії Кредитного ліміту автоматично пролонгується, окрім випадків: якщо банк прийняв рішення не продовжувати строк дії Кредитного ліміту; направлення клієнтом до банку письмової заяви про відмову від користування лімітом Кредитної лінії та/або про закриття Поточного рахунку.

02 грудня 2021 року між AT «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/6Ф від 02 грудня 2021 року (далі Договір факторингу), у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) AT «ТАСКОМБАНК» фінансування, а AT «ТАСКОМБАНК» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/6Ф від 02 грудня 2021 року Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 4 748,97 грн, з яких: 3 100,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 648,97 грн сума заборгованості за відсотками; 0,00 грн сума заборгованості за щомісячними процентами; 0,00 грн сума заборгованості за пенею.

Згідно п. 2.3. Відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних AT «ТАСКОМБАНК» за кредитними договорами, договорами поруки та їх перехід від AT «ТАСКОМБАНК» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийомупередачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку № 2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийомупередачі Реєстру Прав Вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» Прав Вимоги Боргу та є невід`ємною частиною Договору факторингу.

Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором.

З моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 02 грудня 2021 року Позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК«ЄАПБ» за кредитним договором № 510/4918667-СК від 10 липня 2018 року в розмірі 4 748,97 грн, з яких: 3 100,00 грн сума заборгованості за основним боргом; 1 648,97 грн сума заборгованості за відсотками.

Ухвалою судді від 20 травня 2024 року відкрито провадження у справі № 607/10888/24 та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

24 липня 2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позов представника ОСОБА_1 - адвокатки Коцюби Н. Я., з якого вбачається що відповідачка незгодна із позовними вимогами у повному обсязі та заперечує їх, оскільки вважає зазначені позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та недоведеними і такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Позивачем додано до позовної заяви про стягнення заборгованості за Кредитними договорами копії Заяви-приєднання до публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договорів на комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, підписані ОСОБА_1 10 липня 2018 року та відповідно 09 серпня 2018 року, які містить анкетні дані та підтверджують лише виключно факт звернення Відповідача до банку щодо відкриття поточного рахунку у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів та оформити платіжну картку та встановити бажану суму кредитного ліміту. Однак, серед доданих до позовної заяви про стягнення заборгованості за Кредитними договорами копій документів відсутні докази, які б підтверджували факт, відкриття позичальнику банком поточних рахунків, видачі банком та отримання ОСОБА_1 платіжного інструменту (банківської карти) та встановлення кредитного ліміту. Також, позивачем не надано підписаних відповідачем Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифів банку за підписом позичальника.

Наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № НІ/11/6Фвід 02 грудня 2021року не містить підпису сторін, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за Кредитними договорами № 510/5022146-СК від 09 серпня 2018 року в сумі 29 154,66 грн та № 510/4918667-СК від 10 липня 2018 року в сумі 4 748, 97 грн.

За викладених обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили та досягли згоди у письмовому вигляді про всі істотні умови договору, які встановлені у формі кредитного ліміту та сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Виходячи з вище викладеного, адвокатка Коцюба Н. Я. просить відмовити ТОВ «ФК «ЄАПБ» у задоволенні позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаними вище кредитними договорами в сумі 33 903,63 грн.

У судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не з`явився, проте у прохальній частині позову просив судові засідання проводити за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокатка Коцюба Н. Я. у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечила, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10 липня 2018 року відповідачкою підписано паспорт споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», який передбачав відкриття ОСОБА_1 кредитної лінії в AT «ТАСКОМБАНК» на суму до 100 000 грн, на строк 12 місяців, з автоматичною пролонгацією на споживчі цілі; реальна річна процентна ставка: 40,43 відсотків річних; пеня відсутня; штраф 100 грн за кожен факт.

10 липня 2018 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 510/4918667СК, згідно якої відповідачка надала дозвіл на відкриття поточного рахунку у гривні № НОМЕР_1 , операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів.

У розрахунку заборгованості за кредитним договором № 510/4918667СК від 10 липня 2018 року, який складено станом на 02 грудня 2021 року головним бухгалтером АТ «ТАСКОМБАНК», вбачається, що за період з 14 серпня 2018 року по 30 червня 2021 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість 4 748,97 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 3 100,00 грн та заборгованість за відсотками: 1 648,97 грн.

09 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання до публічної пропозиції AT «ТАСКОМБАНК» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 510/5022146СК, згідно якої відповідачка надала дозвіл на відкриття поточного рахунку у гривні № НОМЕР_2 , операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів.

У розрахунку заборгованості за кредитним договором № 510/5022146СК від 09 серпня 2018 року, який складено станом на 02 грудня 2021 року головним бухгалтером АТ «ТАСКОМБАНК», вбачається, що за період з 09 серпня 2018 року по 30 червня 2021 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість 29 154,66 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 19 000,00 грн. та заборгованість за відсотками: 10 154,66 грн.

02 грудня 2021 року між AT «ТАСКОМБАНК» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) укладено Договір факторингу № НІ/11/6Ф, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Того ж дня між AT «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено акт прийомупередачі реєстру прав вимоги за договором факторингу № НІ/11/6Ф від 02 грудня 2021 року про передання фактору реєстру прав вимоги кількість 1 726 шт., після чого з урахуванням п. 2.1. договору факторингу № НІ/11/6Ф від 02 грудня 2021 року від клієнта до фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором відносно позичальників стосовно їх боргів.

Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до Договору факторингу № НІ/11/6Ф від 02 грудня 2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стверджує, що набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 4 748,97 грн. за кредитним договором № 510/4918667СК від 10 липня 2018 року, та в сумі 29 154,66 грн за кредитним договором № 510/5022146СК від 09 серпня 2018 року.

Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджував, що відповідачка отримала кредитні кошти, однак не виконує зобов`язань щодо їх повернення, що є порушенням прав ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке на підставі описаних вище договорів факторингу набуло право вимоги до ОСОБА_1 .

Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційнотелекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційнотелекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 514 ЦК України передбачає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Водночас, суд звертає увагу, що заміна кредитора у зобов`язанні не є беззаперечним підтвердженням того, що до позивача перейшло право вимоги саме на той розмір заборгованості, який зазначено у витязі із Реєстру боржників. За умовами вищевказаних кредитних договорів відповідачка мала б отримувати кошти шляхом їх перерахування на поточні рахунки у гривні № НОМЕР_1 , № 0003, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів. Проте матеріали позову не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти у визначених кредитними договорами порядку та розмірах, як і інформації про обсяги їх використання та суми і строки повернення, розмір процентної ставки, для того, щоб суд мав можливість дійти до переконання про обґрунтованість заявлених позивачем вимог.

Отож, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано належних й допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачкою кредитних коштів та наявності у ОСОБА_1 простроченої заборгованості у зв`язку з користуванням цими коштами.

Позивач надав суду розрахунки заборгованості ОСОБА_1 , у яких лише вказано про наявність заборгованості за кредитними договорами № 510/4918667СК від 10 липня 2018 року та № 510/5022146СК від 09 серпня 2018 року, яка складаються із основної суми та заборгованості за відсотками, а відтак суд позбавлений можливості встановити дату надання коштів позичальнику, їх розмір, дати сплати позичальником кредиту, суми таких сплат, порядок нарахування процентів.

Окрім цього сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17.

У постанові по справі № 336/4796/18 від 20 травня 2022 року Верховний Суд виснував, щонадані документи, зокрема і розрахунок заборгованості за кредитним договором, не є належними доказами на підтвердження існування у позичальника заборгованості за кредитним договором. У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували правильність здійсненого кредитором розрахунку, зокрема первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», виписки з особових рахунків клієнта тощо.

Щодо наданих позивачем копій паспортів споживчого кредиту за карткою «Велика П`ятірка», то суд їх відхиляє, як доказ на обґрунтування виникнення у ОСОБА_2 зобов`язань за кредитними договорами, описаними вище, з огляду на наступне

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), на яку, як на підставу касаційного оскарження, посилався заявник, а також від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19). Така ж позиція Верховного Суду викладена у постановах від 15 червня 2022 року, справа № 333/5483/20, від 03 серпня 2022 року, справа № 156/268/21.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що наданий позивачем витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № НІ/11/6Ф від 02 грудня 2021 року не містить підпису сторін, які би підтверджували дійсність переходу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними договорами № 510/4918667СК від 10 липня 2018 року та № 510/5022146СК від 09 серпня 2018 року. Безпосередньо до суду реєстр боржників до вищевказаного договору факторингу, з якого б вбачалося право вимоги за спірним кредитним договором до ОСОБА_1 позивачем надано не було.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будьякі дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першоютретьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

При цьому за умовами вищевказаних договорів факторингу, Клієнт мав зобов`язання передати Фактору документацію по Боржниках, зазначених у Реєстрі Боржників, що вказує на відсутність перешкод у ТОВ «ФК «ЄАПБ» в наданні до суду доказів на підтвердження розмірів отриманих відповідачкою кредитів та наявності у ОСОБА_1 простроченої заборгованості у зв`язку з невиконанням останньою кредитних зобов`язань.

Отже, саме ТОВ «ФК «ЄАПБ» не довело позов, що є його, а не відповідача, процесуальним обов`язком (статті 12, 13, 81 ЦПК України). Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21.

Більше того, у своїй позовній заяві до суду ТОВ «ФК «ЄАПБ» просив розглянути справу у його відсутність та у призначенні засідання не з`являвся, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Також не подав відповідь на відзив, у якому відповідач заперечую факт погодження умов видачі кредитних коштів та нарахування відсотків.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа № 755/18920/18.

За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачці кредитних коштів за кредитними договорами № 510/4918667СК від 10 липня 2018 року та № 510/5022146СК від 09 серпня 2018 року, а також відповідно і користування ними, а тому суд доходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 536, 611, 612, 624625, 1050, 1054, 10561 ЦК України, ст.ст. 128, 133, 141, 247, 258, 259, 263265, 351 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , адреса місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складно 02 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О. Я. Герчаківська