Номер провадження: 22-ц/813/5767/24
Справа № 947/314/22
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Сєвєрової Є.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2024 року, ухваленого під головуванням судді Огренич І.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ Транс», треті особи: ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування моральної шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки,

встановив:

05.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Північ Транс», треті особи: ОСОБА_2 , Приватна страхова компанія (далі ПрАТ) «Страхова компанія «ПЗУ Україна», та уточнивши вимоги 15.04.2024 року, просила стягнути з ТОВ «Північ Транс» моральну шкоду завдану каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки в розмірі 202 384,58 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 02.12.2019 року о 06 год. 40 хв., в темний час доби на неосвітленій ділянці дороги пр-ту Небесної сотні, у м. Одесі, поблизу буд. 37-а в смт. Лиманка, Овідіопольського району, Одеської області сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), під час якої, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «БАЗ», р/н НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка рухалась в попутному напрямку вздовж правого краю проїзної частини.

Внаслідок даної події, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітини зліва, закритого перелому лівої гомілки.

Позивачка отримала страхове відшкодування від ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», у тому числі суму моральної шкоди у розмірі 1 842,06 грн., яка на думку позивача не покриває повний розмір завданої моральної шкоди.

В обґрунтування розміру заявленої моральної шкоди ОСОБА_1 зазначила, що її родичам постійно доводилось доїжджати до лікарні, витрачати час та гроші на проїзд, щоб провідати та забезпечити всім необхідним травмовану ОСОБА_1 ; довелось придбати новий, зручний одяг, взуття, корсети, спеціальні медичні еластичні панчохи та інше, змінити продукти харчування для забезпечення організму вітамінами та мінералами; необхідністю постійно проходити курси реабілітації, консультування та відвідування медичних закладів для спостереження та відновлення здоров`я та організму, що понесло додаткові фінансові витрати; перенесенням сильного фізичного болю, який виник у зв`язку з отриманням травм та неодноразовим хірургічним втручанням; докладання неймовірних зусиль для того щоб почати ходити та відновлення здоров`я; втрати можливості самостійно продовжувати звичний ритм свого життя, працювати в положенні стоячі, потреба в сторонньої допомоги в щоденних потребах (одягання, миття, вихід з дому), що спричиняє їй відчуття безпорадності, пригніченості та немочі. Оскільки, спричинена позивачу шкода була завдана джерелом підвищеної небезпеки, і управління транспортним засобом здійснював водій, який перебував у трудових відносинах з відповідачем, то шкоду зобов`язаний відшкодувати саме власник джерела підвищеної небезпеки.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено (т.2, а.с.186-189).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ієговська А.О. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.192-198).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Північ Транс» - Нагорничевський О.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (т.2, а.с.212-217).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Відповідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

У зв`язку з перебуванням суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М. у відпустці, у зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. на лікарняному, а також у зв`язку з заміною складу колегії суддів на постійно діючий склад колегії суддів, датою ухвалення цього судового рішення є 03.09.2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.06.2024 року (т.2, а.с.204), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (т.2, а.с.205-208, 214-215).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем було отримано страхове відшкодування у розмірі 88 759,64 грн., у тому числі моральну шкоду, та з яким позивач погодилася. Крім того, суд зазначив, що позивачем пред`явлено позов до неналежного відповідача (т.2, а.с.186-189).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 1 ч. 2 цієї статті моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно ч.ч. 1-2, 5ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу (ст.1191 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2019 о 06 год. 40 хв., в темний час доби на неосвітленій ділянці дороги пр-т Небесної сотні, поблизу буд. АДРЕСА_1 сталася ДТП, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи технічно-справним автобусом «БАЗ», р/н НОМЕР_1 , допустив наїзд передньою правою частиною свого автомобіля на пішохода ОСОБА_1 , яка рухаючись в попутному напрямку вздовж правого краю проїзної частини та раптово змінила напрямок свого руху ліворуч.

На момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах зі відповідачем ТОВ «Північ Транс», транспортний засіб «БАЗ», р/н НОМЕР_1 належав відповідачу.

Внаслідок даної події, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітини зліва, закритого перелому лівої гомілки.

За даним фактом 02.12.2019 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001925 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (т.1, а.с.66).

30.06.2019 слідчим СВ Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 було винесено постанову про закриття кримінального провадження у відповідності до якої, кримінальне провадження, відомосте про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001925 від 02.12.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Постановою слідчого встановлено, що пішохід ОСОБА_1 своїми діями порушила вимоги п.п. а), б) п. 4.14 «Правил дорожнього руху України», де зазначено:

п. 4.14. Пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Окремо слідчим встановлено, що пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження внаслідок власної вини (т.1, а.с.103-104).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була забезпечена полісом серії АМ/9307754 виданого ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Відповідно до полісу серії АМ/9307754 ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну складає 100 000,00 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000,00 грн. на одного потерпілого (т.2, а.с.128).

Згідно розрахунку страхового відшкодування до страхового акту № АМ.9307754.L0001.01 від 27.01.2021 року страхове відшкодування складається з фактичних витрат на лікування у розмірі 36 841,58 грн., стійкої втрати працездатності (3 гр.) у розмірі 50 076,00 грн., моральної шкоди (5%) у розмірі 1 842,06 грн (т.2, а.с.129).

28.01.2021 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» сплатило ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 88 759, 64 грн., у тому числі моральну шкоду у розмірі 1 842,06 грн (т.2, а.с.50).

У встановленому законом порядку з виплатою у розмірі 1 842,06 грн. на відшкодування моральної шкоди позивачка погодилася та у встановленому законом порядку не спростувала.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 1194 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п.п. 1.4, 1.7 ст. цього Закону).

За нормами ст. 3 цього Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 752/16797/14-ц).

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

За загальним правилом належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. У разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди як співвідповідач має залучатися до участі у справі завдавач шкоди.

Таким чином, враховуючи, що позивачка, пред`являючи позовні вимоги до ТОВ «Північ Транс» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, обрала невірний спосіб захисту, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у позові.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17.04.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова