Провадження № 22-ц/4808/1160/24
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петрів Д.Б.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Антоняком Т.М. 03 липня 2024 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_3 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання до вчинення дій,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась в суд зі скаргою, в якій просила: скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30.05.2024, складений державним виконавцем Шевченківського ВДСВ у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисенко Оксаною Вікторівною у межах виконавчого провадження № 50936816; зобов`язати Шевченківський ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконати перерахунок заборгованості ОСОБА_4 зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження № 50936816 без врахування у період з квітня 2022 року по 16 листопада 2022 року додаткової винагороди військовослужбовця, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.

В обґрунтування скарги вказала, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.02.2007 у справі № 2-1200 вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу боржника. 05.03.2007 видано виконавчий лист.

31.05.2016 Шевченківським ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 50936816, у межах якого відбувається примусове виконання вищенаведеного виконавчого листа. 23.06.2023 винесено постанову про арешт коштів боржника. Пізніше 29.09.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у загальному розмірі 50 % від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 . На виконання вищенаведеної постанови про арешт коштів боржника 23.04.2024 накладено арешти на усі грошові кошти ОСОБА_1 , у тому числі на заробітну плату. 30.05.2024 державним виконавцем складено розрахунок заборгованості з сплати аліментів, де визначено, що сума заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 159 851,91 грн.

Представник скаржника вважає, що розмір заборгованості розрахований державним виконавцем з порушенням норм законодавства України. Вказала, що ОСОБА_1 на час розгляду цієї справи є військовослужбовцем, обіймає посаду командира взводу вогневої підтримки та виконує бойові завдання безпосередньо на лінії зіткнення з ворогом, що підтверджується довідкою від 07.10.2023 № 1474/3/3135. Внаслідок наведеного боржник щомісячно отримує додаткову винагороду, розмір якої визначається залежно від тривалості виконання ним бойових завдань у зоні бойових дій.

Додаткова винагорода військовослужбовців, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168, не має постійного характеру, адже вона виплачується: виключно під час дії правового режиму воєнного стану; за умови участі військовослужбовця у бойових діях; у розмірі, пропорційному часу участі військового у бойових діях. Зазначила, що розмір додаткової винагороди не є сталим. Додаткова винагорода до 16.11.2022 не підлягала врахуванню до доходу боржника, з якого здійснюються відрахування аліментних платежів. Відтак представник скаржника вважала неправильним розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за період з квітня 2022 року (місяць призову боржника на військову службу) по листопад 2022 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2024 року скаргу задоволено. Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 30.05.2024, складений державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисенко О.В., у межах виконавчого провадження № 50936816.Зобов`язано Шевченківський ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконати перерахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів у межах виконавчого провадження № 50936816, без врахування у період з квітня 2022 року по 16 листопада 2022 року додаткової винагороди військовослужбовця, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168.

Не погодившись із ухвалою суду, представник Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подала апеляційну скаргу, оскільки вважає її постановленою на підставі неправильного застосування норм законодавства та на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи. Так, в обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до пункту 2 розділу ХХХІV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою КМУ від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить, зокрема, від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях, іншого. Однак, пунктом 1 Переліку визначено, що аліменти справляються з додаткової винагороди за основним місцем роботи, яка в свою чергу входить у структуру грошового забезпечення. На підставі наведеного апелянт вважає, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника. На думку апелянта, навіть до прийняття постанови КМУ від 11 листопада 2022 року № 1264, якою підтверджено необхідність стягнення аліментів з урахуванням додаткової винагороди, виконавець мав враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів. Також постанова КМУ від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» передбачає, що утримання аліментів з працівників проводиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Враховуючи викладене, вважає, що додаткові виплати, які нараховувались та виплачувались боржнику по аліментах до 16 листопада 2022 року, не є одноразовим нерегулярним видом доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Просить оскаржену ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін. Вказує, що додаткова винагорода, передбачена КМУ від 28.02.2022 №168, не має постійного характеру, адже вона виплачується, зокрема, у розмірі, пропорційному часу участі військового у бойових діях, виключно на підставі та у випадку видачі командиром військовослужбовця відповідного наказу. З урахуванням вказаного вважає, що розмір додаткової винагороди не є сталим, а її виплата залежить від того чи видасть командир військової частини відповідний наказ. А тому згідно законодавства, що було чинне на той час, до 16.11.2022 додаткова винагорода не підлягала врахуванню до доходу боржника, з якого здійснюються відрахування аліментних платежів.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в засідання апеляційного суду не з`явились, хоча про розгляд справи їм у встановленому законом порядку завчасно направлялись судові повідомлення. Отже, є правові підстави для розгляду справи за їх відсутності.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги заперечила з огляду на законність та обґрунтованість оскарженої ухвали, просила апеляційну скаргу відхилити.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що до 16.11.2022, відповідно до вимог законодавства України, що було чинне на той час, додаткова винагорода не підлягала врахуванню до доходу боржника, з якого здійснюється відрахування аліментних платежів. Державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості не враховані вказані положення, а тому дійшов висновку про обґрунтованість вимог скаржника.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, враховуючи таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, згідно з якими судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 лютого 2007 року ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів доходу починаючи з 17.12.2006 року до досягнення повноліття.

06.03.2007 Івано-Франківським міським судом видано виконавчий лист.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 лютого 2016 року видано дублікат виконавчого листа.

Постановою від 31.05.2016 Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №50936816.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, 23.06.2023 винесено постанову про арешт коштів боржника, а 27.06.2023 винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 .

Постановою від 29.09.2023 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у загальному розмірі 50 % від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1

23.04.2024 на виконання вищенаведеної постанови про арешт коштів боржника накладено арешти на усі грошові кошти ОСОБА_1 , у тому числі на заробітну плату.

30.05.2024 державним виконавцем складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно якого сума заборгованості ОСОБА_1 складає 159 851,91 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 21 лютого 2024 року зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 лютого 2007 року у справі № 2-1200/2007, до 1/5 частки від усіх видів заробітку ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 є військовослужбовцем, обіймає посаду командира взводу вогневої підтримки. У період з 17.04.2023 по 04.08.2023, з 14.09.2023 по 11.10.2023, з 29.10.2023 по 09.11.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області Пологівського району, н.п. Гуляйполе, що підтверджується довідкою від 07.10.2023 № 1474/3/3135.

З довідки про доходи від 22.08.2023 № 1472/17/876, наданої Військовою частиною НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 з лютого 2022 року по квітень 2023 року (включно) отримував доходи у Військовій частині НОМЕР_1 .

Зі Звіту про здійснені відрахування та виплати в/ч НОМЕР_1 від 30.05.2024 встановлено, що з липня 2023 року по березень 2024 року здійснюються відрахування у розмірі 1/4 від зарплати, доходів ОСОБА_1 , а з березня 1/5 частина.

Звертаючись до суду зі скаргою, скаржник, як на підставу для її задоволення, посилався на те, що державний виконавець здійснював нарахування заборгованості по сплаті аліментів за період з квітня 2022 року по 16 листопада 2022 року з урахуванням додаткових виплат, проте, додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану, не має постійного характеру і не включалася до переліку видів доходів, які враховувалися при визначенні розміру аліментів до 16.11.2022.

Так, у пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України зазначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно з частинами першою та третьою статті 71 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Частиною другою статті 9 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 146 від 26 лютого 1993 року (далі - Перелік), передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Пунктом 8 Переліку передбачено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних(бойових)дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого.

Таким чином, з аналізу вказаних норм випливає, що аліменти мають стягуватися в частці від усіх видів доходу боржника. Тому фактично, навіть до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року, виконавець мав враховувати всі види надходжень боржника для визначення розміру аліментів.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року №146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», на яку міститься посилання в статті 81 СК України, також передбачає пункт 1, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі №760/4569/18-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду №209/3260/13-ц від 28 лютого 2024 року.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає жодних підстав вважати, що законодавець міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану. Внесенням відповідних змін 16 листопада 2022 року законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, задля усунення проблемних питань при нарахуванні аліментів, а не створив новий вид доходів, який раніше таким не визнавав.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця та скасування складеного ним розрахунку, оскільки додаткові виплати, які нараховувались та виплачувались боржнику по аліментах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до 16 листопада 2022 року не є одноразовим нерегулярним видом грошового забезпечення, мали постійний характер та відносились до видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, дітей батьків, інших осіб. Наведені в апеляційній скарзі доводи заслуговують на увагу.

Зважуючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини справи, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам закону.

Відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 03 липня 2024 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_3 , заінтересована особа Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання до вчинення дій відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.