Справа № 188/721/23
Провадження № 2/188/122/2024
20 серпня 2024 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді Місюри К.В.
при секретарі Бібібковій В.В.
з участю представника позивача ОСОБА_1 ( в режимі відео конференції)
відповідач не з`явився
третя особа не з`явилася
розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав
Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача в якому викладає наступні обставини .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Від шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підставі заочного рішення Алчевського міського суду Луганської області від 05.06.2014 року по справі 406/2169/14 шлюб між ними розірвано.
До суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини вона не зверталася. Добровільно відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, обов`язок по утриманню дитини не виконує. Місце фактичного перебування відповідача їй не відомо , вона має припущення , ОСОБА_3 залишився за місце свого мешкання в м. Алчевськ Луганської області.
З огляду на той факт , що малолітня ОСОБА_4 професійно займається спортом та відвідує міжнародні спортивні змагання , перепоною виїзду за кордон задля досягнення дитиною успіхів є відсутність нотаріальної згоди біологічного батька ОСОБА_4. Остання згода батька на виїзд малолітньої доньки за кордон була отримана 44.11.2016 року , і з того часу спілкування позивачки з відповідачем припинилося. Донька востаннє спілкувалася з батьком у 2014 році. Така ситуація не припустима та пригнічує дитину, оскільки підліток сприймає нехтування нею з боку батька , як особисту образу.
Незважаючи на явну небезпеку життю так здоров`ю дитини , обумовлену воєнним станом , мати не може вивезти доньку за кордон, оскільки при перетині кордону можуть виникнути проблеми , пов`язані з відсутністю згоди рідного батька на виїзд дитини за кордон. Наразі позивачка створила всі гідні умови для зростання та розвитку дитини , але виїхати за кордон без згоди батька дівчинка не може .
Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги повністю та просить їх задовольнити.
Відповідач та представник третьої особи в судове засіданні не з`явилися, про причину неявки суду не повідомили . Крім того, про дату та час розгляну справи кожен раніше належним чином був повідомлений .
За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення по справі, згідно ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню .
Судом встановлено , що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з громадянином України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який було розірвано на підставі заочного рішення Алчевського міського суду Луганської області від 05.06.2014 року по справі 406/2169/14року , що підтверджується копією рішення.
Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
До суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_2 не зверталася. Добровільно відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, обов`язок по утриманню дитини не виконує..
Місце фактичного перебування відповідача не відомо , позивачка має припущення , ОСОБА_3 залишився за місце свого мешкання в м. Алчевськ Луганської області , оскільки згідно листа Одеського районного управління поліції № 1 ОСОБА_3 до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався та у розшуку не перебуває. Згідно довідки Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі інформації щодо реєстрації смерті зазначеного громадянина відсутня. Згідно відповіді Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради будь - яка інформація про реєстрацію місця проживання/ перебування ОСОБА_3 - відсутня.
Малолітня ОСОБА_4 професійно займається спортом та відвідує міжнародні спортивні змагання , перепоною виїзду за кордон задля досягнення дитиною успіхів є відсутність нотаріальної згоди біологічного батька ОСОБА_4. Остання згода батька на виїзд малолітньої доньки за кордон була отримана 44.11.2016 року , і з того часу спілкування позивачки з відповідачем припинилося. Донька востаннє спілкувалася з батьком у 2014 році.
У Висновку Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 348/01-11 від 26.04.2023 року зазначено про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських праві відносно своєї доньки ОСОБА_4 , оскільки батько не спілкується з дитиною більше семи років так як виїхав до м. Воронеж Російської федерації. Батько не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує всім необхідним , коштів на утримання не надає, що свідчить про свідоме нехтуванням ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав , якщо вона , він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Факт ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї доньки підтверджено вищевказаними доказами .
Таким чином , суд дійшов висновку про те , що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_4 .
Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Крім того , ч.1 ст. 12 ЗУ " Про охорону дитинства "встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже , позивачем надано достатньо належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків .
Відповідач в свою чергу не надав суду доказів про свою правомірну поведінку щодо виконання своїх батьківських обов"язків та самоусунувся від такого обов"язку .
Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» передбачено, зокрема, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Абзацом 1 і 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» встановлено, зокрема, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розглядати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з приписами пунктів 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.
Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, з метою забезпечення належного захисту дитини, суд приймає до уваги надані позивачем докази, висновок служби у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, а також бере до уваги свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками та ухилення від їх виконання, тому з урахуванням усіх обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ч. ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки, позовна заява підлягає до задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 200, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 150, 164Сімейного Кодексу України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у відношенні малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати в сумі 1080 грн.( одна тисяча вісімдесят гривень).
Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя К. В. Місюра