№ 201/6779/24
провадження 2-о/201/314/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Могиліною Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і Міністерство оборони України про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 07 червня 2024 року звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, факту родинних відносин. Заявник у своїй заяві та з представником посилаються на те, що 16 липня 1971 року заявниця (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) уклала шлюб з ОСОБА_6 , в свідоцтві про шлюб прізвище чоловіка помилково чомусь було вказано « ОСОБА_7 » російською мовою, тобто українською - « ОСОБА_8 », але запис свідчить про « ОСОБА_9 ». Від цього шлюбу і спільного мешкання ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син, який в його свідоцтві про народження чомусь записаний як ОСОБА_10 . В 2004 році заявниця отримала довідку МСЕК про свою інвалідність першої групи по зору, в якій її прізвище вказано як « ОСОБА_7 », в тому ж році чоловік отримав паспорт громадянина України, де його прізвище вказано як « ОСОБА_9 », в той же час в довідці про присвоєння йому ідентифікаційного номера прізвище чоловіка заявниці вказано як « ОСОБА_8 ». Сама заявниця в 2006 році отримала паспорт громадянина України і в ньому її прізвище українською мовою вказано « ОСОБА_8 ».

Тобто з самого початку перекладу прізвища заявниці в офіційних документах, всі посадові особи, які перекладали і записували її прізвище, оформляли і видавали ці документи, робили помилки, що призвело до плутанини. При цьому заявниця та її чоловік на ці помилки не звертали уваги, так як були інвалідами по зору.

В подальшому син заявниці ОСОБА_10 одружився з ОСОБА_2 і у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловік заявниці ОСОБА_6 помер і в свідоцтві про смерть його прізвище вказано як і в паспорті « ОСОБА_9 ». 06 листопада 2023 року на адресу невістки заявниці - ОСОБА_2 надійшло повідомлення про те, що син заявниці ОСОБА_10 загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 під час захисту Батьківщини. 26 грудня 2023 року видано свідоцтво про смерть сина заявниці, в якому його прізвище вказана як і в паспорті « ОСОБА_11 ».

В даний час у заявниці виникло право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті її сина на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, однак вона не може реалізувати це своє право в зв`язку з розбіжностями в прізвищах її, заявниці, згідно паспорту громадянина України та свідоцтві про смерть її сина.

Крім того, вона не може реалізувати свої спадкові права і немає іншого шляху ніж звернутися з заявою до суду для встановлення факту родинних відносин між нею та її сином ОСОБА_10 як матір`ю і сином.

Також заявниці необхідно встановити факт родинних відносин між нею та її покійним чоловіком ОСОБА_6 , оскільки вона не може отримати дублікат свідоцтва про смерть і реалізувати свої права, як дружина померлого, а тому вона вимушена просити суд встановити і цей факт.

Крім того, заявниці потрібно встановити факт того, що її померлий чоловік ОСОБА_6 являвся батьком її померлого сина ОСОБА_10 , оскільки ці дані потрібні для інформування Територіального центру комплектування і соціальної підтримки про відсутність інших родичів загиблого ОСОБА_10 .

Факт вказаних родинних відносин підтверджується копіями свідоцтв про народження і паспортів, свідоцтвами про одруження та смерть, паспортними даними і довідками МСЕК і з місця мешкання, поясненнями свідків та інш. документами. В інший спосіб вона не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх і з майном і інш. та документами потрібно довести вказані родинні відносини. Просив встановити юридичний факт родинних відносин між заявником та її сином і чоловіком, задовольнивши у заяву в повному обсязі.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проти вимог заяви фактично не заперечували, погодилися з доводами і викладеними обставинами, позицією заявника, не заперечували проти розгляду справи за наявними матеріалами справи по закону без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних заінтересованих осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України.

Представники заінтересованих осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 , Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) і Міністерства оборони України проти вимог заяви заперечували, не погодилися з доводами і викладеними обставинами, позицією заявника, вважали наявним спір про право (МО України) і не заперечували проти розгляду справи за наявними матеріалами справи по закону без її участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних заінтересованих осіб відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку заявника і заінтересованих осіб, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та підлягаючими задоволенню, за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 16 липня 1971 року заявниця (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) уклала шлюб з ОСОБА_6 , в свідоцтві про шлюб прізвище чоловіка було вказано « ОСОБА_7 » російською мовою, тобто українською - « ОСОБА_8 », але запис свідчить про « ОСОБА_9 ». Від цього шлюбу і спільного мешкання ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син, який в його свідоцтві про народження записаний як ОСОБА_10 . В 2004 році заявниця отримала довідку МСЕК про свою інвалідність першої групи по зору, в якій її прізвище вказано як « ОСОБА_7 », в тому ж році чоловік отримав паспорт громадянина України, де його прізвище вказано як « ОСОБА_9 », в той же час в довідці про присвоєння йому ідентифікаційного номера прізвище чоловіка заявниці вказано як « ОСОБА_8 ». Сама заявниця в 2006 році отримала паспорт громадянина України і в ньому її прізвище українською мовою вказано « ОСОБА_8 ».

Тобто з самого початку перекладу прізвища заявниці в офіційних документах, всі посадові особи, які перекладали і записували її прізвище, оформляли і видавали ці документи, робили помилки, що призвело до плутанини. При цьому заявниця та її чоловік на ці помилки не звертали уваги, так як були інвалідами по зору.

В подальшому син заявниці ОСОБА_10 одружився з ОСОБА_2 і у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловік заявниці ОСОБА_6 помер і в свідоцтві про смерть його прізвище вказано як і в паспорті « ОСОБА_9 ».

06 листопада 2023 року на адресу невістки заявниці - ОСОБА_2 надійшло повідомлення про те, що син заявниці ОСОБА_10 загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 під час захисту Батьківщини. 26 грудня 2023 року видано свідоцтво про смерть сина заявниці, в якому його прізвище вказана як і в паспорті « ОСОБА_11 ».

В даний час у заявниці виникло право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті її сина на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, однак вона не може реалізувати це своє право в зв`язку з розбіжностями в прізвищах її, заявниці, згідно паспорту громадянина України та свідоцтві про смерть її сина.

Крім того, вона не може реалізувати свої спадкові права і немає іншого шляху ніж звернутися з заявою до суду для встановлення факту родинних відносин між нею та її сином ОСОБА_10 як матір`ю і сином.

Також заявниці необхідно встановити факт родинних відносин між нею та її покійним чоловіком ОСОБА_6 , оскільки вона не може отримати дублікат свідоцтва про смерть і реалізувати свої права, як дружина померлого, а тому вона вимушена просити суд встановити і цей факт.

Крім того, заявниці потрібно встановити факт того, що її померлий чоловік ОСОБА_6 являвся батьком її померлого сина ОСОБА_10 , оскільки ці дані потрібні для інформування Територіального центру комплектування і соціальної підтримки про відсутність інших родичів загиблого ОСОБА_10 .

Факт вказаних родинних відносин підтверджується копіями свідоцтв про народження і паспортів, свідоцтвами про одруження та смерть, паспортними даними і довідками з місця мешкання, поясненнями свідків та інш. документами. В інший спосіб вона не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх і з майном і інш. та документами потрібно довести вказані родинні відносини.

Тому для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення родинних відносин.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до п. 1 ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, сім`я є природним і основним осередком суспільства і має право на захист з боку суспільства і держави.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено, що дійсно заявниця ОСОБА_12 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , а її майбутній чоловік ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвами про народження. При цьому, свідоцтво про народження ОСОБА_6 видано на українській мові і в ньому вказано прізвище « ОСОБА_8 ».

16 липня 1971 року ОСОБА_13 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 і заявниця взяла прізвище, яке на російській мові в свідоцтві про одруження вказано « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_10 , який в свідоцтві про народження виданому на російській мові вказаний як « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про народження. В той же час, згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, в актовому записі про народження сина заявниці ОСОБА_10 вказано його прізвище « ОСОБА_11 », а заявниця і її чоловік, як батьки, вказані також з прізвищем « ОСОБА_11 ».

Також, в 2004 році заявниця отримала довідку МСЕК про інвалідність першої групи по зору, згідно якої її прізвище також вказано російською мовою як « ОСОБА_7 ».

В 2004 році чоловік заявниці отримав паспорт громадянина України в якому вказано його прізвище російською мовою « ОСОБА_7 » та українською « ОСОБА_9 ». В той же час в довідці про присвоєння ідентифікаційного номера чоловіка заявниці його прізвище вказано як « ОСОБА_8 ».

Заявниця отримала паспорт громадянина України в 2006 році і в ньому її прізвище вказане російською мовою « ОСОБА_7 " та українською « ОСОБА_8 ».

Тобто з самого початку перекладу прізвища сім?ї заявника, ОСОБА_1 , всі посадові особи, які записували і перекладали прізвище, робили помилки і кожен по своєму, що призвело до плутанини. При цьому заявниця і її чоловік на ці помилки не звертали уваги, так як були інвалідами по зору, що підтверджується довідкою МСЕК відносно заявниці та їх фотографіями, на яких видно ОСОБА_6 та заявницю в окулярах.

В подальшому син заявниці ОСОБА_10 одружився з ОСОБА_2 і у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловік заявниці ОСОБА_6 помер і в свідоцтві про смерть його прізвище вказано як і в паспорті « ОСОБА_9 ».

06 листопада 2023 року на адресу невістки заявниці - ОСОБА_2 надійшло повідомлення про те, що син заявниці ОСОБА_10 загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 під час захисту Батьківщини, що підтверджується копією повідомлення.

26 грудня 2023 року видано свідоцтво про смерть сина заявниці, в якому його прізвище вказана як і в паспорті « ОСОБА_11 ».

В даний час у заявниці виникло право на отримання одноразової грошової допомоги після смерті її сина на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року, однак вона не може реалізувати це своє право в зв`язку з розбіжностями в прізвищах її, заявниці, згідно паспорту громадянина України та свідоцтві про смерть її сина.

Крім того, вона не може реалізувати свої спадкові права і немає іншого шляху ніж звернутися з заявою до суду для встановлення факту родинних відносин між нею та її сином ОСОБА_10 як матір`ю і сином.

Також заявниці необхідно встановити факт родинних відносин між нею та її покійним чоловіком ОСОБА_6 , оскільки вона не може отримати дублікат свідоцтва про смерть і реалізувати свої права, як дружина померлого, а тому вона вимушена просити суд встановити і цей факт.

Крім того, заявниці потрібно встановити факт того, що її померлий чоловік ОСОБА_6 являвся батьком її померлого сина ОСОБА_10 , оскільки ці дані потрібні для інформування Територіального центру комплектування і соціальної підтримки про відсутність інших родичів загиблого ОСОБА_10 .

Факт родинних відносин заявниці з сином та чоловіком підтверджується:

- копією ордеру № 594 на квартиру АДРЕСА_1 , виданого 22 лютого 1982 року виконкомом Жовтневої райради м. Дніпропетровська; - довідками про склад сім`ї, з яких видно що всі вони і в 2010, і в 2016, і станом на 2024 роки проживали за однією адресою в квартирі АДРЕСА_1 ; - копією заяви про видачу судового наказу згідно якого МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» просить видати наказ про стягнення з ОСОБА_6 проживаючого в квартирі АДРЕСА_1 заборгованості за послуги; - копіями платіжних квитанцій на ім?я ОСОБА_10 за кабельне мовлення в квартирі АДРЕСА_1 ; - копією свідоцтва про поховання ОСОБА_6 , яке видане ОСОБА_10 .

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року (зі змінами) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родин них відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлювання неправильності запису в актах громадянського стану.

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Верховний Суд України в листі від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначає, що заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: - спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; - особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; - інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, в наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючою ЦК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат і сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням.

Доказом родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцем є зокрема свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії судових рішень, які набрали законної сили щодо встановлення факту родинних відносин.

Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Встановлення факту родинних відносин може мати місце, якщо з певних причин зазначений факт не був зареєстрований органами Державної реєстрації актів цивільного стану, у реєстрації цього факту було відмовлено або помилка органу Державної реєстрації актів цивільного стану у актовому записі має настільки давнє походження, що її виправлення має потягнути за собою цілу низку виправлення в інших актових записах.

Факт вказаних родинних відносин підтверджується копіями свідоцтв про народження і паспортів, свідоцтвами про одруження та смерть, паспортними даними і довідками з місця мешкання, поясненнями свідків та інш. документами. В інший спосіб вона не має можливості встановити зазначений вище юридичний факти та отримати підтверджуючий його документ, який буде юридично значимим для всіх установ та організацій на території України та за її межами. Отже заявнику необхідно встановити факт родинних відносин в судовому порядку. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки їх і з майном і інш. та документами потрібно довести вказані родинні відносини.

Тому для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення родинних відносин.

Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвища і імені сина та чоловіка заявника в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтво, атестат про освіту, трудова книжка, свідоцтво про народження, шлюб та інш.) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, ВУЗи, відповідні відділи МВС, військові комісаріати, відділи РАЦС та інш.) не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Аналогічно згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем та заявником необхідне останньому для підтвердження свого права на спадщину та належного її оформлення. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про становлення фактів, що мають юридичне значення.

Отже, для упорядкування документів і вирішення питань з майном та інш., документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення родинних відносин.

Згідно ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи в тому числі про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до норм ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, шо мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 2. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом точно встановлено, що про ті родинні відносини, про які вказує заявник і які є предметом спору, підтверджені наявними безпосередніми та офіційними документами, виданими державними установами і на теперішній час не оскаржені: свідоцтва про народження, одруження, смерть, право власності, паспортні дані та копії їх паспортів і інш.. Тобто обставини вказаних документів не спростовані, а самі актові записи не осопрені.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

З огляду на зазначене заява про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що учасник справи в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги не визнання вимог заяви іншими особами, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт родинних відносин, а саме про те, що: 1) громадянка України ОСОБА_1 , є рідною матір`ю громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , 2) громадянка України ОСОБА_1 , є дружиною громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпрі, 3) громадянин України ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпрі, був батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту (родинних відносин) знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обгрунтована і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 3 Сімейного кодексу України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт про те, що громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є рідною матір`ю громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Встановити юридичний факт про те, що громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , є дружиною громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпрі.

Встановити юридичний факт про те, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпрі, був батьком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -