Провадження № 2/127/2816/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Короля О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що 03.02.2021 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-01390, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,3% від суми наданого кредиту за кожні 30 днів. Товариство свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів виконало належним чином, що підтверджується видатковим касовим ордером від 03.02.2021.

05.09.2022 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01390 від 03.02.2021. В свою чергу ТОВ «Кредит Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги №12122023 від 09.09.2022 відступило право вимоги ТОВ Фінансова компанія «Гефест», зокрема і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01390 від 03.02.2021, укладеним з відповідачем.

12.12.2023 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ» та ТОВ «КРЕДИТИ ГОТІВКОЮ» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги N?12122023. Відповідно до умов цього договору право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту №? BH23-01390 від 03.02.2021 року, укладеним між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ОСОБА_2 , було відступлено ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕФЕСТ», що підтверджується витягом з Додатку №?l до договору відступлення права вимоги №?12122023 від 12.12.2023 р.

13.12.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФІНАНСОВОЮ КОМПАНІЄЮ «ГЕФЕСТ» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги N?13122023/1. Відповідно до умов цього договору факторингу право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту N? BH23-01390 від 03.02.2021 року, укладеним було між ТОВ «ВЕНДОР-ФІНАНС» та ОСОБА_2 , було відступлено ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Додатку №?l до договору відступлення права вимоги №?13122023/ від 13.12.2023 р.

Позивач вказує на те, що відповідач не виконувала умови кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 01.06.2024 виникла заборгованість, загальний розмір якої становить 23458,02 грн., з яких: 2811,34 грн. - тіло кредиту; 20646,68 грн. - відсотки за користування кредитними коштами.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача вказаної заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №ВН23-01390 від 03.02.2021 в розмірі 23548,02 грн.

Ухвалою суду від 26.06.2024 р. в справі відкрите спрощене позовне провадження.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема, позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 23458,02 грн. визнав частково. Вказав на те, що не заперечує проти стягнення з відповідача за кредитним договором заборгованості за тілом кредиту, частково відсотків та витрат зі сплати судового збору. При цьому вважає безпідставними вимоги про стягнення відсотків після квітня 2022 р за користування кредитом з огляду на те, що він є військовослужбовцем, а тому відповідно до Закону України «Про соціальний статус та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» в період воєнного стану позивач не може стягувати відсотки за кредитом. Також просив стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн.

Відповідь на відзив не надходила.

Враховуючи положення ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

03.02.2021 між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання фінансового кредиту №ВН23-01390, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,3% від суми наданого кредиту за кожні 30 днів, а саме з 03.02.2021 р. по 07.04.2022 р. Днем кінцевого повернення кредиту є 07.04.2022 р.

Згідно з п.п. 2.2 договору позичальник отримує готівкові кошти через касу кредитора або шляхом перерахування безготівкових коштів на рахунок, який вказує позичальник при оформленні договору. Датою видачі кредиту є дата перерахування коштів з поточного рахунку кредитора на рахунок або через платіжні системи позичальнику або фактичного отримання ним готівкових коштів в касі відділення кредитора.

Факт отримання позичальником кредитних коштів у розмірі 3000,00 грн. підтверджується видатковим касовим ордером від 03.02.2021 р.

Відповідно до п. 1.7, 1.8 договору кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними позичальник зобов`язувався повернути в касу або на рахунок кредитора (в т.ч. через термінальну мережу) відповідно до «Графіку внесків за Договором», що є додатком №1 до цього договору, єдиним платежем, який включає в себе розмір отриманих кредитних коштів та нарахованих процентів. Сторони погодили, що при розрахунку графіку внесків за цим договором та розміру єдиного платежу використовується ануїтетний спосіб погашення кредиту, що передбачає погашення рівними платежами.

Проценти за користування кредитними коштами нараховуються кредитором на фактичний залишок заборгованості кредитних коштів відповідно до ставки, про яку вказано в п. 1.6 цього договору. При розрахунку враховується день надання та не враховується день повернення. При розрахунку процентів використовується фактична кількість днів користування кредитом, а кількість днів у році приймається як 360 днів (п. 2.6 договору).

В разі несвоєчасної сплати позичальником «єдиного платежу» більше ніж на 6 день від дати, визначеної в Графіку внесків за договором позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 50 грн. за кожен факт порушення умов договору (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 2.7 договору у разі неповернення кредиту (повністю або частково) після закінчення строку користування кредитом кредитор має право продовжити нарахування процентів за користування коштами у розмірі встановленому п. 1.6 договору, аж до моменту повного фактичного погашення кредиту. У разі якщо прострочення кінцевого строку повернення кредиту триває більше 30 календарних днів, кредитор залишає за собою право у будь-який час, без необхідності додаткового повідомлення позичальника припинити нарахування процентів за простроченим кредитом.

05.09.2022 р. між ТОВ «Вендор-Фінанс» та ТОВ «Кредит Готівкою» було укладено договір факторингу №1-09Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Вендор-Фінанс» відступило належне йому право вимоги до боржників, зазначених у реєстрах прав вимоги, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01390 від 03.02.2021. В свою чергу ТОВ «Кредит Готівкою» на підставі договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023 р. ТОВ Фінансова компанія «Гефест», зокрема, і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01390 від 03.02.2021 р., укладеним з ОСОБА_2 .

Реєстр прав вимоги містить інформацію щодо боржника ОСОБА_2 , укладеного з нею за договором про надання фінансового кредиту № BH23-01390 від 03.02.2021 р., право вимоги за яким відступається на суму заборгованості 23458,02 грн., з яких: 2811,34 грн. - тіло кредиту; 56127,70 грн. - відсотки за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 2.1.3 договору перехід від клієнта до фактора права вимоги відбувається в день підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги, після чого фактор стає кредитором відносно боржників та набуває всіх прав щодо боржників в обсязі та на умовах, що існували на момент такого переходу відповідно до вимог чинного законодавства. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками реєстр прав вимоги в паперовому вигляді є невід`ємною частиною договору та підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги.

Отже, ТОВ «Вендор-Фінанс» відступив право вимоги ТОВ «Кредит Готівкою» за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01390 від 03.02.2021 р., укладеним з ОСОБА_2

12.12.2023 р. між ТОВ «Кредит Готівкою» та ТОВ Фінансова компанія «Гефест» укладено договір про відступлення прав вимоги №12122023, відповідно до якого ТОВ «Кредит Готівкою» відступило ТОВ Фінансова компанія «Гефест» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01390 від 12.01.2021 р., укладеним з ОСОБА_2 .

В свою чергу, 13.12.2023 ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» на підставі договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023 р. відступило ОСОБА_1 право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і за договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01390 від 03.02.2021 р., укладеним з ОСОБА_2 .

Відповідно до абз. 2 п. 1.5 вказаних договорів відступлення права вимоги за цим договором вважатиметься здійсненим з моменту повного виконання цесіонарієм зобов`язання з оплати прав, що відступаються.

Згідно з п. 1.3 договору відступлення права вимоги №12122023 від 12.12.2023 р. право вимоги за кредитними договорами, визначеними в п. 1.1, оцінюються сторонами у розмірі 135714,67 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 1.3 договору відступлення права вимоги №13122023/1 від 13.12.2023, право вимоги за кредитними договорами визначеними в п. 1.1, оцінюються сторонами у розмірі 60962,00 грн. без ПДВ.

Факт виконання зобов`язання з оплати прав за вищевказаними договорами відступлення прав вимоги підтверджується платіжною інструкцією №346687221 від 12.12.2023 р.

Договори є правомірними, тобто такими, що породжують, змінюють або припиняють цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Доказів про неправомірність цих договорів матеріали справи не містять.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором - на момент його виконання.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги те, що відповідач взятих на себе зобов`язань в строки, передбачені договором позики не виконав, тому заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу є обґрунтованою.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками суд зазначає таке.

Пунктом 15статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Частиною 9 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" визначено, що військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - це особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

На даний час в Україні діє особливий період - воєнний стан.

Статтею 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" унормовано, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідач відноситься до категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України "Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", що підтверджується наданою представником відповідача довідкою від 17.07.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо стягнення відсотків підлягають до часткового задоволення, у зв`язку із тим, що відповідач є військовослужбовцем та проходить військову службу у Збройних силах України за призовом по мобілізації, що підтверджується довідкою №1862 від 17.07.2024 року, проценти за користування кредитними коштами також нараховані в період військової служби відповідача, а тому проценти за кредитним договорам в сумі 13564,76 грн. нараховані позивачем в порушення п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому не підлягають стягненню.

Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачем надано угоду про надання правничої допомоги від 18.07.2024 року, укладену між ОСОБА_2 та адвокатом Огородником В.В., опис виконаних робіт від 18.07.2024 р., загальна вартість послуг склала 8000 грн., яка була сплачена позивачем на користь адвоката Огородника В.В., що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 35 від 18.07.2024 року.

Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи часткове задоволення позову, не заявлення представником позивача клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне заявлений розмір витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. задовольнити частково в розмірі 2000 грн.

Окрім цього, за змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн., зважаючи на те, що позивач як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 628, 629, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № ВН23-01390 від 03.02.2021 р. в загальній сумі 9893,26 грн., з яких: 2811,02 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7081,92 грн. - заборгованість по відсотках.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) у відшкодування витрат на правничу допомогу 2000 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя