Провадження № 22-ц/812/1338/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 серпня 2024 року м. Миколаїв

справа № 487/207/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 11 липня 2024 року суддею Сухаревич З.М. у приміщенні цього ж суду, (повний текст рішення складено того ж дня), у справі за позовом за його заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Інгульський районний у м. Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису

про народження дитини,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У травні 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення від 27.05.2021 року у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа - Інгульський районний у м. Миколаєві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини.

Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами обґрунтована тим, що звертаючись у січні 2021 року до суду з зазначеним вище позовом, ОСОБА_1 був упевнений у тому, що є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки тривалий час проживав однією сім`єю з матір`ю дитини. Відповідач ОСОБА_3 був записаний батьком дитини у зв`язку з тим, що на час її народження минуло менше року з дати розірвання шлюбу між ним і матір`ю дитини ОСОБА_2 . На час реєстрації факту народження дитини відповідач ОСОБА_3 не мав можливості з`явитися до органу РАЦС для відмови від внесення його до свідоцтва про народження дитини в якості батька.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2021 року позов задоволено, визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано компетентний орган державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , виключивши відомості про батька дитини ОСОБА_3 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 та змінити по батькові дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Проте, 19 квітня 2024 року було складено висновок та звіт щодо генетичних тестів для встановлення родинних відносин/батьківства, де отриманий результат аналізу ДНК однозначно виключає ймовірність його батьківства відносно дитини ОСОБА_4 .

Заявник ОСОБА_1 вважає результат аналізу ДНК нововиявленою обставиною, яка не була встановлена судом та не була і не могла бути відома заявнику на час ухвалення рішення, а отже є підставою для скасування рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення заяви не заперечував.

Представник Інгульського районного у місті Миколаєва відділу державної реєстрації актів цивільного стану ПМУ МЮ (м. Одеса) не з`явився, причин не повідомив.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про перегляд та скасування судового рішення за нововиявленими обставинами.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, у тому числі неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи, а з боку суду переоцінка доказів, наявних у матеріалах справи, не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть привести до перегляду судового рішення із зазначених підстав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Пономарьов О.І. посилаючись на незаконність, необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити його заяву.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд помилково вважає нововиявлену обставину новим доказом; позов розглянутий судом без участі сторін на підставі письмових доказів, де єдиним доказом є пояснення бабусі про те, що донька ОСОБА_2 повідомила їй що батьком дитини є ОСОБА_1 . крім цього апелянт зазначає, що аналіз ДНК є доказом, який не міг бути доступним раніше, проте він привів би до іншого результату судового розгляду.

Узагальнені доводи інших учасників

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також третя особа Інгульський районний у м. Миколаєві ДРАЦС ПМУМЮ (м. Одеса) відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надіслані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судові повідомлення про розгляд справи повернуті до суду з відміткою про відсутність адресатів за вказаною адресою.

Частиною восьмою статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

За таких обставин відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 вважаються такими, що належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Крім цього колегія суддів враховує положення статті 131 ЦПК України, за якими учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Також апеляційний суд враховує, що явка учасників справи не була визнана обов`язковою, а учасники справи мали можливість реалізувати свої права на участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщання суду відповідно до положень статті 212 ЦПК України.

Частиною другою статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Також суд приймає до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи судом. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку неодноразово було предметом розгляду Європейського суду з прав людини у справах проти України, відповідно до висновків якого обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі "Красношапка проти України").

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 15 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з позовом про визнання батьківства.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 травня 2021 року позов задоволено, визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано компетентний орган державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , виключивши відомості про батька дитини ОСОБА_3 , зазначивши батьком дитини ОСОБА_1 та змінити по батькові дитини з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

Проте, 19 квітня 2024 року лабораторією аналізу генетичного профілю у м. Вроцлаві Польщі на замовлення ОСОБА_1 було складено висновок та звіт щодо генетичних тестів для встановлення родинних відносин/батьківства. Результат аналізу ДНК однозначно виключає ймовірність батьківства ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 .

Позиція апеляційного суду

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску прти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), п. 61). Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти росії» («Ryabykh v/ russia»), п. 52), рішення ЄСПЛ від 29 січня 2016 року у справі «Устименко проти України», п. 46).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Порядок перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільних справах врегулювано главою 3 розділ 5 ЦПК України.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відповідно до положень статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишалися невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості надати цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи на думку колегії суддів не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Звертаючись з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, адвокат Пономарьов О.І., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 посилався на те, що після визнання батьківства, у подальшому житті з ОСОБА_8 у нього стали виникати сумніви щодо його біологічного батьківства відносно ОСОБА_4 . Проведене дослідження виключило його батьківство. На час розгляду справи вказана обставина не могла бути йому відомою, оскільки виникла після ухвалення судового рішення.

Проте, системний аналіз заяви, з урахуванням зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що наведені обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки зазначена заявником обставина існувала на час розгляду справи і позивач ОСОБА_1 за умови належної реалізації своїх процесуальних прав, в ході розгляду справи не був позбавлений можливості її отримати.

Подібні за змістом висновки викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 372/4153/18 (провадження № 61-13841св21), від 07 грудня 2022 року у справі № 372/4153/18 (провадження № 61-8078св22), 16 червня 2024 року у справі № 372/4154/18 (провадження № 61-12811св23).

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваної судової ухали не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому ухвала підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Оскільки ухвала суду залишається без змін, витрати апелянта понесені ним при поданні апеляційної скарги, залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Пономарьовим Олексієм Ігоровичем залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Л.М.Царюк

Ж.М.Яворська

---------------------------------

Повну постанову складено 02 вересня 2024 року