КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/4274/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Дулі Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Марчука О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення компенсації, -

встановив:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом про стягнення компенсації.

Вимоги позову мотивує тим, що ОСОБА_2 з 07 травня 2004 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . В березні 2023 року відносини між сторонами погіршились і сторони припинили спільне проживання як подружжя та перестали вести спільне господарство і бюджет.

За час перебування у шлюбі сторонами, як подружжям, набуті у спільну сумісну власність транспортні засоби, що були оформлені на відповідача, зокрема:

- автомобіль марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;

- автомобіль марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ;

- автомобіль марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 .

Зазначає, що враховуючи норми сімейного законодавства, вказані транспортні засоби є спільним сумісним майном подружжя.

Оскільки спірні автомобілі оформлені на відповідача, останній фактично здійснює ними користування, як і відчуження без згоди другого з подружжя, відтак позивачка бажає отримати компенсацію за половину вартості спірних автомобілів. Розподіл спірних автомобілів між сторонами в рівних частинах є недоцільним, оскільки сторони будуть позбавлені можливості спільно користуватися ними, що по суті призведе до порушення прав позивачки, яка не має доступу до спірних автомобілів та не має прав на керування транспортними засобами.

Позивачка погоджується на отримання від відповідача компенсації за половину вартості спірних автомобілів в загальній сумі 956 500,00 гривень.

Вказує, що у зв`язку із зверненням до суду понесла судові витрати, що складаються із сплати судового збору у розмірі 8 052,00 гривень та 6 000,00 гривень за послуги з оцінки спірних автомобілів.

Мотивуючи наведеним, просить суд визнати об`єктами спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби: автомобіль марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ; автомобіль марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 956 500,00 гривень, як компенсацію за частину вартості транспортних засобів автомобіля марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіля марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіля марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; автомобіля марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ; - автомобіля марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 .

Рішенням Васильківського районного суду Київської області від 15 березня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості частини транспортних засобів:

- автомобіля марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіля марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіля марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;

- автомобіля марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ;

- автомобіля марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , в сумі 956 500,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 14 052,00 гривень.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Дуля Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що дійсно сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Позовну заяву про розірвання шлюбу позивачка подала 13 липня 2023 року, коли сторони проживали разом та вели спільне господарство.

До укладення шлюбу з позивачкою відповідач здійснював підприємницьку діяльність щодо перевезення пасажирів на маршруті.

Після укладення шлюбу з позивачкою відповідач разом із ОСОБА_3 вирішили спільно змінити напрямок діяльності. Для цього у 2016 році разом із ОСОБА_3 за спільні з останнім кошти придбали автомобіль Камаз 5320, 1993 року випуску, зеленого кольору, у непридатному для користування стані. Переобладнали та відремонтували це авто, 25 жовтня 2017 року поставили на облік на ім`я ОСОБА_1 , оскільки із певних причин ОСОБА_3 не міг поставити на облік це авто на своє ім`я.

Вказує, що 27 лютого 2019 року відповідачем придбано автомобіль Volvo V40, д.н.з НОМЕР_4 , 2002 року випуску, сірого кольору, яким по теперішній час користується відповідач.

Крім того, 04 червня 2021 року відповідачем придбано за договором купівлі-продажу автомобіль Volkswagen Touran, 2014 року випуску, чорного кольору. Вказане авто придбане за отримані в позику у ОСОБА_3 гроші в сумі 4000 доларів США, що підтверджується розпискою від 04 червня 2021 року.

Не маючи можливості повернути отримані гроші, відповідач передав ОСОБА_3 автомобіль Volkswagen Touran, 2014 року випуску, чорного кольору, який в рахунок погашення боргу 06 червня 2023 року переоформлено на ім`я сина ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою та може підтвердити свідок ОСОБА_3 .

Крім того, для здійснення спільної підприємницької діяльності 11 серпня 2021 року за кошти ОСОБА_3 в сумі 4500 доларів США, які були отримані в позику відповідачем, придбано автомобіль Scania 124, 2004 року випуску, білого кольору, що підтверджується розпискою від 11 серпня 2021 року. Вказаний автомобіль було переобладнано та 12 листопада 2021 року поставлено на облік на ім`я відповідача.

Не маючи можливості повернути отримані гроші, відповідач передав ОСОБА_3 автомобіль Scania 124, 2004 року випуску, білого кольору, який в рахунок погашення боргу 02 травня 2023 року переоформлено на ім`я сина ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою та може підтвердити свідок ОСОБА_3 .

Крім того, для здійснення спільної підприємницької діяльності 21 січня 2022 року за кошти ОСОБА_3 в сумі 4000 доларів США, отримані в позику відповідачем, придбано автомобіль Scania 144L, 2001 року випуску, синього кольору, що підтверджується розпискою від 21 січня 2022 року. Вказаний автомобіль було переобладнано та 10 травня 2022 року поставлено на облік на ім`я відповідача.

Не маючи можливості повернути отримані гроші, відповідач передав ОСОБА_3 автомобіль Scania 144L, 2001 року випуску, синього кольору, який в рахунок погашення боргу 26 квітня 2023 року переоформлено на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою та може підтвердити свідок ОСОБА_3 .

Вказує, що під час шлюбу, спільного проживання та ведення спільного господарства відповідачем та позивачкою у сім`ї не було такого доходу, щоб можна було за спільні кошти подружжя придбати 5 автомобілів, що є предметом спору.

Вказує, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу того, що вказане майно придбано за спільні кошти подружжя при тому, що позивачка не працювала, а у відповідача був невеликий дохід, який витрачався на добудову та переобладнання домоволодіння АДРЕСА_1 , за місцем проживання сторін.

Вказує, що транспортні засоби Scania 124, КАмАЗ 5320, Scania 144L Volkswagen Touran були відчужені відповідачем за усним погодженням з позивачкою під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, сторони не припинили фактичних шлюбних відносин, відтак відсутні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивачки грошової компенсації вартості частини вказаних транспортних засобів.

Не погоджується із сумою заявленою позивачкою компенсації. Вказує, що вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Позивачкою на підтвердження позовних вимог подано оцінку вартості спірних автомобілів, яка проведена у червні 2023 року, тобто не на час розгляду справи та постановлення оскаржуваного рішення, без надання для оцінки документів та огляду самих автомобілів.

Зазначає, що відповідачем на противагу вимог позивачки надано оцінку дійсної ринкової вартості не подібних, а саме спірних автомобілів станом на 14 березня 2024 року. Окрім цього, оцінка, надана відповідачем, здійснена на підставі дійсних документів на автомобілі та огляду самих спірних транспортних засобів.

Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині не прийняття доказів, наданих відповідачем на спростування доводів позивачки.

Вказує, що боргові розписки, подані відповідачем, знаходились у ОСОБА_3 , який не є учасником справи та не знав про її розгляд. Щодо звітів, наданих відповідачем, вказує, що такі були виготовлені лише 14 березня 2024 року, що позбавило відповідача можливості надати їх раніше.

Мотивуючи наведеним, просить суд долучити до матеріалів справи копії розписок від 04 червня 2021 року, 11 серпня 2021 року, 21 січня 2022 року та копії Звітів від 14 березня 2024 року №385/2024-59, №385/2024-60, №385/2024-61, №385/2024-62, №385/2024-63. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

10 червня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Шумило Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на апеляційну скаргу.

Щодо клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи розписок вказує, що в судовому засіданні, що відбулось 15 березня 2024 року на стадії судових дебатів, представник відповідача заявила суду клопотання про долучення до матеріалів справи копії трьох розписок. При цьому, під час розгляду справи ані відповідач, ані його попередній представник не заявляли суду про факт придбання спірних автомобілів на отримані відповідачем в позику кошти та про те, що нібито спірними автомобілями відповідач розрахувався за борги перед ОСОБА_3 .

Уважає, що наведені обставини свідчать про те, що відповідач не позичав кошти у ОСОБА_3 для придбання спірних автомобілів, а переоформляв транспортні засоби на останнього у квітні - червні 2023 року після припинення шлюбних відносин між сторонами з метою уникнення їх поділу.

Вказує, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги подані докази, оскільки такі подано із пропуском встановленого цивільним процесуальним кодексом строку.

Вказує, що заявляючи клопотання у суді апеляційної інстанції про долучення зазначених доказів до справи, відповідачем не наводяться поважні причини не подання розписок у суді першої інстанції у встановлені строки.

Вказує, що доводи апеляційної скарги в тій частині, що сторони не мали таких доходів, щоб купувати дороге майно, включаючи і спірні автомобілі, не відповідають дійсності та спростовуються податковими деклараціями відповідача як платника єдиного податку фізичної особи-підприємця.

Вказує, що доказом наявності у сторін коштів є, зокрема, виписки по банківським операціям за період з 09 квітня 2020 року по 06 червня 2024 року.

Щодо звітів про оцінку ринкової вартості спірних автомобілів вказує, що у зв`язку із відсутністю доступу до транспортних засобів, позивачкою проведено оцінку за порівняльним методом.

У разі незгоди із заявленою оцінкою позивачки, відповідач мав змогу провести свою оцінку у строки та порядку, визначені ЦПК України.

Натомість, стороною відповідача лише 15 березня 2024 року заявлено клопотання про долучення вказаних звітів, що свідчить про пропуск останнім визначених законом строків.

Вказує, що оскаржуване рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Просить відмовити відповідачу у долученні до матеріалів справи копій розписок та копій звітів, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

В судовому засіданні представниця ОСОБА_1 - адвокат Дуля Т.В., доводи апеляційної скарги підтримала, просила суд її задовольнити.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник - адвокат Шумило Н.М. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції врахував, що станом на дату ухвалення рішення, відповідач без відома й згоди позивачки відчужив транспортні засоби: автомобіль марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; автомобіль марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , та у фактичному володінні відповідача перебувають транспортні засоби: автомобіль марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; автомобіль марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

Суд зазначив, що із доданих до позову висновків про оцінку майна від 29 червня 2023 року та 11 липня 2023 року установлено ринкову вартість спірних транспортних засобів та зробив висновок про стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації в загальній сумі 956 500,00 гривень, що становить вартості спірних транспортних засобів.

При цьому, відхиливши усі письмові докази, які додано до заяви представника відповідача від 14 березня 2024 року та зареєстровано через канцелярію суду, суд виходив із того, що такі подано із порушенням вимог статті 83 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що 07 травня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 укладено шлюб, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб НОМЕР_6 (том 1 а.с. 6).

Відповідно до даних відповіді територіального сервісного центру №3246 ГСЦ МВС в Київській області №31/10-3246-654 від 20 червня 2023 року убачається, що станом на 17 червня 2023 року:

- транспортний засіб «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , 18 серпня 2021 року зареєстровано за гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №7826/21/005850 від 11 серпня 2021 року, виданого ТОВ "ТОВГОВИЙ ДІМ "АВТО-СВІТ". 17 червня 2023 року здійснено відчуження на нового власника на підставі договору купівлі-продажу №6179/23/000183 від 24 квітня 2023 року, виданого ТОВ "УКРАВТОТЕХТРЕЙД";

- транспортний засіб «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , 22 серпня 2018 року зареєстровано за гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №5706/17/001256 від 22 серпня 2017 року, виданого ТОВ "АВТОПРЕСТИЖ ЦЕНТР". Станом на теперішній час відчуження не проводились;

- транспортний засіб «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , 10 травня 2022 року зареєстровано за гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №6285/22/000416 від 21 січня 2022 року, виданого Васильківською філією ТОВ "АВТОПРЕСТИЖ ЦЕНТР". 26 квітня 2023 року здійснено відчуження на нового власника на підставі договору купівлі-продажу №6285/23/000582 від 26 квітня 2023 року, виданого Васильківською філією ТОВ "АВТОПРЕСТИЖ ЦЕНТР";

- транспортний засіб «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ,27 лютого 2019 року зареєстровано за гр. ОСОБА_1 на підставі вантажно-митної декларації від 07 лютого 2019 року КИЇВСЬКОЮ МИТНИЦЕЮ ДФС. Станом на теперішній час відчуження не проводилось (том 1 а.с. 8)

Відповідно до даних відповіді територіального сервісного центру №3246 ГСЦ МВС в Київській області №31/10-3246-728 від 11 липня 2023 року убачається, що станом на 08 липня 2023 року транспортний засіб Volkswagen Touran, 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , 04 червня 2021 року зареєстровано за гр. ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №3246/2021/2616678 від 04 червня 2021 року, укладеного в ТСЦ МВС №3246. 06 червня 2023 року вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу №3244/2023/3860871 від 06 червня 2023 року, укладеного в ТСЦ МВС №3244 (том 1 а.с. 10).

Звертаючись до суду із позовом, позивачка просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з відповідача компенсацію у сумі 956 500,00 гривень.

Відповідно до даних висновку про оцінку транспортного засобу Volkswagen Touran, ринкова вартість станом на 11 липня 2023 року складає 415 800,00 гривень (том 1 а.с. 11, 112-129).

Відповідно до даних висновку про оцінку вартість транспортного засобу «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , згідно даних висновку про оцінку майна станом на 29 червня 2023 року становить 593 800,00 гривень (том 1 а.с.12, 140-149).

Відповідно до даних висновку про оцінку вартість транспортного засобу «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , згідно даних висновку про оцінку майна станом на 29 червня 2023 року становить 245 400,00 гривень (том 1 а.с.13, 160-170).

Відповідно до даних висновку про оцінку вартість транспортного засобу «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , згідно даних висновку про оцінку майна станом на 29 червня 2023 року становить 120 800,00 гривень (том 1 а.с.14, 130-139).

Відповідно до даних висновку про оцінку вартість транспортного засобу «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 , згідно даних висновку про оцінку майна станом на 29 червня 2023 року становить 537 200,00 гривень (том 1 а.с.15, 150-159).

Відповідно до частини 1 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 СК України).

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України).

У статті 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, до складу майна, що підлягає поділу включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, у тому числі, яке знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зазначено, що "у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує".

Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 707/1359/16-ц (провадження № 61-503св20).

У справі, що переглядається апеляційним судом, при зверненні до суду позивачка посилалась на те, що транспортні засоби набуті за період перебування у шлюбі, відтак є спільною сумісною власністю подружжя.

На підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивачкою надано висновки про оцінку транспортних засобів.

З матеріалів справи установлено, що ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом сімнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (том 1 а.с. 36).

25 вересня 2023 року адвокатом Семенковим М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Згідно відмітки на заяві, адвокат ознайомився із матеріалами справи 25 вересня 2023 року (том 1 а.с. 40).

Судове засідання у справі, призначене на 27 вересня 2023 року, відкладено на 24 жовтня 2023 року, що підтверджується даними протоколу судового засідання (том 1 а.с. 50-51).

В судовому засіданні 24 жовтня 2023 року адвокатом Семенковим М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , заявлено клопотання про відкладення підготовчого судового засідання у справі з метою надання пояснень щодо предмету спору. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовлено (том 1 а.с. 58-60).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (том 1 а.с. 62).

Відповідно до даних протоколу судового засідання від 14 листопада 2023 року з метою забезпечення права відповідача на отримання правової допомоги в судовому засідання оголошено перерву до 11 січня 2024 року (том 1 а.с. 82-83).

10 січня 2024 року на адресу Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката Семенкова М.А., який діє в інтересах ОСОБА_5 , про витребування доказів, про виклик в судове засідання експерта (том 1 а.с.90-102).

14 березня 2024 року на адресу Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката Дуля О.Ф., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про долучення доказів, а саме: копії розписок від 04 червня 2021 року, від 11 серпня 2021 року, від 21 січня 2022 року та копії звітів про оцінку ринкової вартості транспортних засобів від 14 березня 2024 року. Також подано клопотання про допит свідка ОСОБА_3 . В клопотанні зазначено, що зазначені докази, крім звітів перебували у інших осіб, відтак не могли бути подані раніше. Звіти про оцінку ринкової вартості транспортних засобів виготовлені лише 14 березня 2024 року, відтак не могли бути подані раніше (том 1 а.с. 205-227).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Частиною 3 статті 83 ЦПК України визначено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до частини 4 статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З матеріалів справи убачається, що з моменту відкриття провадження у справі (12 вересня 2023 року) до 14 березня 2024 року стороною відповідача в порушення вимог положень статті 83 ЦПК України не заявлено про неможливість подання доказів у визначений процесуальним законом строк.

Окрім цього, з матеріалів справи установлено, що відповідач, розпоряджаючись своїми процесуальними правами на власний розсуд, не подав відзиву на позовну заяву з метою спростування позовних вимог. Під час розгляду справи стороною відповідача не зазначалось про наявність будь-яких розписок, а також не висловлено заперечень з приводу розміру заявленого розміру позовних вимог.

За установлених обставин судом першої інстанції правильно застосовано норми процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків не спростовують.

Щодо клопотання скаржника про долучення на стадії апеляційного перегляду до матеріалів справи доказів, а саме: розписок від 04 червня 2021 року, 11 серпня 2021 року, 21 січня 2022 року, звіту №385/2024-59, звіту №385/2024-60, звіту №385/2024-61, звіту №385/2024-62, звіту №385/2024-63 та клопотання про допит свідка, колегія суддів зазначає про таке.

В постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі №499/895/19 роз`яснено, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Оскільки відповідач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, у суді першої інстанції у визначений процесуальним законом строк не скористався своїм правом на подання клопотань про долучення доказів та допит свідків, а також не надав доказів неможливості подання таких клопотань до суду першої інстанції у визначений процесуальним законом строк з причин, що об`єктивно не залежали від нього, відтак, ураховуючи положення частини 3 статті 367 ЦПК України, апеляційний суд не приймає докази, долучені до апеляційної скарги.

З наведених вище підстав колегія суддів також не приймає докази, додані позивачкою до відзиву на апеляційну скаргу, а саме: копію розписки ОСОБА_1 від 28 березня 2023 року, податкові декларації ФОП ОСОБА_1 за 2020-2023 роки, акти звіряння між ТОВ "Укрхарчопромкомплекс" і ФОП ОСОБА_1 , заяву №286415542 від 03 квітня 2020 року на приєднання до договору банківського обслуговування, виписки по операціям ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу того, що вказане майно придбано за спільні кошти подружжя, колегія суддів відхиляє, оскільки такі суперечать положенням статті 60 СК України, при цьому відповідачем не доведено обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині проведення оцінки транспортних засобів, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові №127/7029/15-ц від 03 жовтня 2018 року виснував, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відтак, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки відповідачем у визначений процесуальним законом строк не надано доказів на спростування даних про оцінку транспортних засобів, наданих позивачкою.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що шлюбні відносини між сторонами не припинено, відтак відсутні підстави для задоволення цього позову, колегією суддів відхиляються, оскільки чинним законодавством визначено право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу, відтак і наявності або відсутності шлюбних відносин.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дулі Тетяни Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова