Провадження № 2-о/947/418/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і аргументів учасників справи

Заявник просить суд, на підставі спільної заяви чоловіка та дружини, у порядку окремого провадження, розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.09.2020 року Суворовським районним у місіті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №786; а також встановити юридичні акти того, що відповідно до нотаріально посвідченого договору «Між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини» від 17.05.2024 місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлюється з батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який самостійно виховує та утримує дитину.

Від ОСОБА_1 окрім спільної заяви про розірвання шлюбу подана заява і від заінтересованої особи щодо згоди із встановленням наведених юридичних фактів та врахувати її знаходження, з моменту повномоштабного вторгнення російської федерації в Україну, за кордоном та її скрутне матеріальне становище вимушено-переміщеної особи, яка не має змоги ані приїзджати до України для виховання дитини, ані надавати будь-яку матеріальну допомогу на дитину. У відповідних заяви, особи зазначають про можливість розгляду справи за їх відсутністю.

Від заїнтересованої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , заяв та клопотань до суду не надходило та представники до судових засідань не з`являлись.

2. Процесуальні дії у справі

Заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 27.06.2024 року ( а/с 4) та оплачена судовим збором у загальному розмірі 2 422,40 грн.(а/с 1-3).

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси від 27.06.2024 головуючим визначено Луняченко В.О. (а/с 18).

Ухвалою від 03.07.2024 року заява прийнята до розгляду у порядку окремого провадження (а/с 19).

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Як встановлено судом, 26.09.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), зареєстровано шлюб, актовий запис №786 ( оригінал свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 залучено до матеріалів справи).

Згідно спільної заяви подружжя вони просять шлюб розірвати за взаємною згодою.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 народився спільний син- ОСОБА_3 , що підвтерджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Київським районним у місті відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) 24.12.2020.

За змістом Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, укладеного між 17.05.2024 року та засвідченому приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального коругу Сватаненко О.В., батькі домовились, що спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишається проживати після розірвання шлюбу із батьком із визначенням, що повне забезпечення дитини покладається на батька, який не має претензій матеріального характеру до матері дитини.

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК України) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд, при розгляді справи, керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із шлюбом та вихованням і матеріальним забезпеченням дитини врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СК України ).

Так, згідно вимог ч.1,3,4 ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу.

5. Обґрунтування мотивів рішення суду по кожної вимоги

5.1 Розгляд заяви про розірвання шлюбу

У даному випадку суд, враховуючи наявність спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу, надання до суду, нотаріально засвідченого, договору про те, з ким із батьків будуть проживати діти та яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, зміст якого не порушує інтереси дитини та особисті права подружжя.

Згідно ч.4 ст. 109 СК України, Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви.

Заява про розірвання шлюбу в окремому провадженні подана 27.06.24 року, провадженя у справі відкрито ухвалою від 03.07.2024, тому з урахуванням спливу одного місяця після подання заяви, приходить до висновку, що відповідна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

5.2 Визначення проживання дитини з одним з батьків після розірвання шлюбу

У відповідності до вимог ч.1,4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті ( коли місце проживання дитини визначено за рішенням суду або підтверджено висновком органів опіки та піклування).

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Таким чином, заява про зазначення у рішенні суду питання про визначення батьками місця проживання дитини, яка не досягла десяти років, шляхом укладення відповідного договору, відповідає вимогам закону.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідна заява про визначенні у рішенні суду, що відповідно до нотаріально посвідченого Договору «Між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини» від 17.05.2024 місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , підлягає задоволенню.

5.3 Встановлення юридичного факту того, що батько самостійно виховує та утримує дитину

При визначені підсудності та можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства судом було застосовано правовий висновок, зазначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року по справі N 560/17953/21.

Згідно змісту п.116,117 Постанови неефективним є підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вирішила за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

У даному випадку предметом дослідження суду є встановлення певного юридичного факту, який встановлює правосуб`єктність особи, як такою яка самостійно виховує неповнолітню дитину, що є необхідним для застосування до заявника вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ для отримання відстрочки від мобілізації, заяв з боку заінтересованих осіб про наявність спору з цього приводу або відомостей про наявність позасудового розгляду вказаного питання до суду не надходило, тому розгляд справи здійснено у порядку Цивільного процесу.

Водночас відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-ХІІ від 21 жовтня 1993 року передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Згідно Переліку документів, що подаються військовозобов`язаними для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що є додатком №5 до відповідного «Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16 травня 2024 року №560, визначено, що до документів, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину відносяться рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини.

У постанові від 13.06.2018 за результатами розгляду справи №822/2446/17 Верховним Судом було викладено позицію про те, що сам факт розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дитини з батьком, що передбачає обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини, тобто не встановлює статусу самостійного виховання, тому цей факт повинен встановлюватись окремо.

Як встановлено судом ( зазначено у п. 3, 5.1 та 5.2 Рішення ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідним сином ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та після розірвання шлюбу між батьками, за змістом , нотаріально посвідченого, Договору, за взаємною згодою батьків, залишається проживати з батьком на його повному матеріальному утриманні.

Згідно заяви заінтересованої особи матері сина, вона проживає за кордоном та не має можливості приймати участь у вихованні дитини.

Зазначені вище обставини дають змогу суду прийти до висновку про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 самостійно виховує та утримує дитину ( сина) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. 264-268, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 ) за участі заінтересованої особи ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 26.09.2020 року Суворовським районним у місіті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), актовий запис №786 - розірвати.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що відповідно до нотаріально посвідченого «Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини» від 17.05.2024 місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 самостійно виховує та утримує дитину ( сина) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.