Справа № 444/1283/24
Провадження № 2/444/676/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Рава-Руської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа: Рава-Руська державна нотаріальна контора Західного міжрегіального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Свої позовні вимоги Позивачі мотивують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня матір ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла наша бабуся ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

Документи, що підтверджують родинний зв`язок Позивачів з померлими знаходяться в матеріалах спадкових справ.

У зв`язку з чим Позивачі звернулись в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом. Державний нотаріус Рава-Руської ДНК завів спадкові справи після смерті спадкодавців, що підтверджується витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Проте відмовив Позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті Спадкодавців, оскільки Позивачами не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно.

З метою оформлення права власності Позивачі звернулися в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їм було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду.

Враховуючи вищенаведене, вони змушені звернутися за захистом своїх прав до суду з даним позовом та просять задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечують.

Представник відповідача Рава Руської міської ради Львівського району, Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Однак, представник відповідача Рава-Руської міської ради Львівського району, Львівської області надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника. У вирішенні даної справи покладається на думку суду.

Представник третьої особи Рава - Руської ДНК в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином. Однак надіслала на адресу суду спадкову справу та клопотання про розгляд справи у її відсутності. У вирішенні даної справи покладається на думку суду.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ( матір позивачів) що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , (бабуся позивачів) що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 .

Документи, що підтверджують родинний зв`язок Позивачів з померлими знаходяться в матеріалах спадкових справ ( копії яких долучено до матеріалів даної справи).

У зв`язку з чим Позивачі звернулись в Рава-Руську ДНК для отримання свідоцтва про права на спадщину за законом. Державний нотаріус Рава-Руської ДНК завів спадкові справи після смерті спадкодавців, що підтверджується витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Проте відмовив Позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті Спадкодавців, оскільки Позивачами не подано необхідних документів, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно. Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Довідка № 952 підтверджує, що станом на 30.06.1990 р. головою двору в АДРЕСА_1 була ОСОБА_4 , а членами двору: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Дані взяті з по господарської книги Річківської сільської ради за 1986 - 1990 рр.

Станом на 15.04.1991р. ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою.

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Отже всі члени колгоспного двору, формально мають право згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі.

З метою оформлення права власності Позивачі звернулися в Рава Руську міську раду Львівського району, Львівській області. Проте їм було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація їх права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду.

На підставі вищевикладеного та відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Оскільки господарство в АДРЕСА_1 відносилося до колгоспного типу двору, члени двору мають право на частку в даному майні. Однак оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ч.1 п. 9 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація їх права власності на частки будинку можлива лише за рішенням суду.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у по господарські книги місцевих Рад.

Діючою на той час постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, було передбачено порядок реєстрації будинків в сільських населених пунктах, а тому записи в по господарських книгах підтверджується власність.

Згідно п 6-7 Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, дані по господарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні.

Згідно довідки котра видана КП ЛОР «Червоноградським міжміським БТІ» підтверджує, що реєстрація на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 не проводилась.

Житловий будинок в АДРЕСА_1 , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває.

Житловий будинок господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 складається з приміщень: житлової (площею 17,5 кв.м.); коридор (площею 8,0 кв.м.); кухня (площею 11,0 кв.м.).

Загальна площа житлового будинку 36,5 кв.м. (житлова площа 17,5 кв.м., допоміжна площа 19,0 кв.м.) та господарські будівлі, що підтверджується технічним паспортом.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок та господарські будівлі.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог

Керуючись ст., ст. 23, 247, 258, 259, 264, 265, 319, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий Жовківським РВ ГУМВС України у Львівській області 28.10.2010 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий Жовківським РВ ГУМВС України у Львівській області 28.10.2010 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_3 , виданий Жовківським РВ ГУМВС України у Львівській області 28.10.2010 року. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ), право власності на 1/3 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 36,5 кв.м. (житлова площа 17,5 кв.м., допоміжна площа 19,0 кв.м.)) та на 1/3 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , як членом колишнього колгоспного типу двору.

Визнати за ОСОБА_2 (паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , дата видачі 30.05.2023 року, орган що видав 4652. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 (паспорт громадянина України № НОМЕР_5 , дата видачі 30.05.2023 року, орган що видав 4652. Реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 ), в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частину житлового будинку та 1/6 частину господарських будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 17.06.2024 року.

Суддя: Мікула В. Є.