Справа №464/3270/22 Головуючий у 1 інстанції:Тімченко О.В.
Провадження №22-ц/811/3610/23 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні представника відповідача АТ «СК «ІНГО» Хом`яка О.Г., представниці позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на рішення Сихівського районного суду м. Львова в складі судді Тімченко О.В. від 14 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про захист прав споживача, відшкодування інфляційних нарахувань, пені та 3 % річних, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь ОСОБА_1 341 006,27 грн інфляційних нарахувань, 99 706,37 грн 3 % річних, 77 063,56 грн пені.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на користь держави 5178,30 грн судового збору.

Дане рішення оскаржило АТ «Страхова компанія «ІНГО».

В апеляційній скарзі просять скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до AT «СК «Інго» про стягнення грошових коштів у повному обсязі.

Вважають, що звернувшись із позовом до суду 28.07.2022 року, позивач пропустив загальний (трьох річний) строк позовної давності за вимогою про стягнення інфляційних і 3 % річних, та спеціальний (річний) строк позовної давності за вимогою про стягнення пені, передбаченої у договорі. На думку апелянта, позивачем (та судом) невірно визначено (05.04.2018 року) початок прострочення виконання грошового зобов`язання, за яким у нього виникло право вимоги на стягнення пені, інфляційних та 3 % річних. Розрахунок нарахованої пені, інфляційних та 3 % річних не відповідає умовам договору добровільного страхування №640559358.17 та положенням чинного законодавства, яке регулює відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на початок прострочення виконання грошового зобов`язання (30.04.2018 року) відповідач вважає, що позивач міг заявляти вимоги про стягнення інфляційних та 3 % річних згідно ст. 625 ЦК України у строк до 30.04.2021 року. Звернення з таким позовом в липні 2022 року є порушенням загальних строків позовної давності. Таким чином, судом першої інстанції, при розгляді справи по суті та прийнятті оскаржуваного рішення, було допущено неправильне застосування норм матеріального права в частині застосування Закону, який не підлягав до застосування. Спірні правовідносини сторін виникли на підставі часткового прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло у зв`язку із настанням страхового випадку за договором добровільного страхування засобів наземного транспорту №640559358.17. З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2018 року (в порядку досудового врегулювання) відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 337596.00 грн. В подальшому, 05 червня 2023 року (на стадії розгляду даної справи в суді) відповідач сплатив позивачу грошові кошти у розмірі 770635.64 грн. на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 29 червня 2021 року у цивільній справі №464/917/20. Під час розгляду зазначеної справи було встановлено, що ринкова вартість застрахованого автомобіля (в пошкодженому стані) становила 412 864,36 грн. Застрахований транспортний засіб позивач відчужив без повідомлення про те відповідача ще на стадії досудового врегулювання спору. Вказані обставини справи неодноразово досліджувалися судами різних інстанцій під час розгляду цивільної справи №464/917/20, а також даної судової справи. Окрім того, вони визнаються сторонами спору, відтак є такими, що не підлягають доказуванню з огляду на зміст ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України. Таким чином, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення, внаслідок такого прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань по договору добровільного страхування, позивач отримав грошові у розмірі понад півтора мільйона гривень.

В судове засідання позивач не з`явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлявся про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та те, що судовому засіданні інтереси позивача захищала представниця ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, представниці позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, письмових пояснень представниці позивача, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, 256, 257, 258, 261, 267,526,530,551,625, 990, 992, 979, ЦК України, 2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та задовольняючи позов, виходив з того, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29 червня 2021 року у цивільній справі №464/917/20, залишеним без змін постановами Львівського апеляційного суду від 10 травня 2022 року та Верховного Суду від 12 квітня 2023 року, встановлено наступне. 13 листопада 2017 року між позивачем як страхувальником та відповідачем як страховиком укладений договір №640559358.17 добровільного страхування засобів наземного транспорту (Автокаско), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Mercedes-Benz GLE 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 11 лютого 2018 року близько 15:40 год у м. Львові на вул. Виговського, 69 відбулася ДТП, унаслідок якої пошкоджено застрахований автомобіль, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із письмовим повідомленням про страхову подію, а 22 лютого 2018 року із заявою про виплату страхового відшкодування. АТ «СК» ІНГО» визнало ДТП, яка мала місце 11 лютого 2018 року, страховим випадком, тому визначено та виплачено позивачу розмір страхового відшкодування - 337 596 грн. У судовому порядку стягнуто з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 770 635,64 грн. Договором страхування №640559358.17 сторонами погоджено, що після одержання всіх необхідних документів (відповідно до п.11 договору) рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів. Страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом плати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, але не більше 10% від суми боргу. Згідно з розрахунком позивача у відповідача наявна наступна заборгованість: 341 006,27 грн інфляційних нарахувань, 99 706,37 грн 3 % річних, 77 063,56 грн пені. Суд виходив з того, що розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів сторін, наданих ними доказів, суд дійшов висновку про необхідність захисту цивільних прав позивача шляхом задоволення позову та стягнення з відповідача заявленої суми грошових коштів.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» про захист прав споживача, відшкодування інфляційних нарахувань, пені та 3 % річних, у якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» на його користь:

- 341 006,27 грн інфляційних нарахувань;

- 99 706,37 грн 3 % річних;

- 77 063,56 грн пені.

Позов обґрунтовував тим, що 13.11.2017 року між ОСОБА_1 , як страхувальником та ПрАТ "АСК ІНГО Україна, як страховиком було укладено договір страхування № 640559358.17 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mercedes-Benz GLE 320, державний номер НОМЕР_1 (надалі Договір страхування). Страховими випадками по даному Договору страхування є: пошкодження, знищення або втрата транспортного засобу, його складових частин, деталей або обладнання внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, пожежі, стихійного лиха, падіння предметів, попадання каміння, протиправних дій третіх осіб, угону. 11.02.2018 року близько 15 год. 40 хв. по вул. Виговського, буд. 69 у м. Львові трапилась дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої було пошкоджено застрахований автомобіль "Mercedes-Benz GLE 320, державний номер НОМЕР_1 , в зв`язку з чим ОСОБА_1 22.02.2018 року було подано в ПрАТ АСК ІНГО Україна письмове повідомлення про страхову подію, а 22.02.2018 року - заяву про виплату страхового відшкодування. 03.04.2018 року ПрАТ АСК ІНГО Україна частково виплатила страхове відшкодування ОСОБА_1 а саме в розмірі - 337 596,00 грн. Оскільки, таке рішення страховика порушувало норми законодавства України та права і інтереси ОСОБА_1 , то ним було прийнято рішення звернутися до суду за захистом порушених прав та інтересів. 29 червня 2021 року Сихівським районним судом м. Львова (справа № 464/917/20) було прийнято рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ІНГО" про стягнення грошових коштів у розмірі 770 635.64 грн. Львівський апеляційний суд постановою від 10.05.2022 року залишив без змін рішення Сихівського районного суду м. Львова. Згідно п. 10.1 договору страхування № 640559358.17 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків Після : держання всіх необхідних документів (відповідно до п. 11 Договору), рішення про виплату або відмову у виплаті страховго відшкодування приймається Страховиком у строк до 15-ти робочих днів. Виплата страхового відшкодування здійснюється протягом 15-ти робочих днів з моменту ухвалення рішення про виплату. Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами 22.02.2018 року, що підтверджується тим, що відповідач частково заплатив страхове відшкодування 03.04.2018 року. У страхової компанії з поданням страхувальником заяви з усіма необхідними документами виник обов`язок виплатити страхове відшкодування Позивачу згідно п. 10.1. договору страхування №640559358.17 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків не пізніше 30 робочих днів з дня такого звернення, а саме - до 05.04.2018 року. Згідно договору п.8.5. договору страхування №640559358.17 добровільного страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів від нещасних випадків страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожний день прострочки, але не більше 10% від суми боргу. Згідно розрахунку розмір пені становить - 823 406,73 грн. Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 770 635.64 грн. Отже, враховуючи вищенаведене та додані до позовної заяви розрахунки Акціонерне товариство "Страхова компанія "ІНГО" зобов`язана відшкодувати 341 006,27 грн. інфляційних нарахувань, 99 706,37 грн. 3 % річних, 77 063,56 грн. пені.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 29 червня 2021 року у цивільній справі №464/917/20, що набрало законної сили, встановлено, що 13 листопада 2017 року між позивачем, як страхувальником та відповідачем, як страховиком укладений договір №640559358.17 добровільного страхування засобів наземного транспорту (Автокаско), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані із володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Mercedes-Benz GLE 320», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

11 лютого 2018 року близько 15:40 год у м. Львові на вул. Виговського, 69 відбулася ДТП, унаслідок якої пошкоджено застрахований автомобіль, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача із письмовим повідомленням про страхову подію, а 22 лютого 2018 року із заявою про виплату страхового відшкодування.

АТ «СК» ІНГО» визнало ДТП, яка мала місце 11 лютого 2018 року, страховим випадком, тому визначено та виплачено позивачу розмір страхового відшкодування - 337 596 грн. У судовому порядку стягнуто з відповідача на користь позивача недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 770 635,64 грн.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені, суд першої інстанції застосовуючи норми матеріального права вказав про те, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (Статтею 6 Закону України «Про страхування»).

Статтею 990 ЦК України встановлено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.

У відповідності до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі, встановленому договором або законом.

Також, як вбачається із матеріалів справи, договором страхування № 640559358.17 сторонами погоджено, що після одержання всіх необхідних документів (відповідно до п.11 договору) рішення про виплату або про відмову у виплаті страхового відшкодування приймається страховиком у строк до 15-ти робочих днів. Страховик несе відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом плати пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки, але не більше 10% від суми боргу.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 337/5617/19 вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Установивши прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 770 635,64 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги про стягнення інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені є підставними та підлягають до задоволення.

Щодо твердження апеляційної скарги про пропущення позивачем строку позовної давності, слід зазначити, що відповідно до ст.ст.256, 257, 258, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У відповідності до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (п.12).

У відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30 червня 2023 року.

Як визначено Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (п.19).

Як регламентовано ст.2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час.

З огляду на те, що позивач засобами поштового зв`язку 29 липня 2022 року звернувся до суду з даним позовом, тому трирічний строк позовної давності, який продовжувався у зв`язку із карантином та воєнним станом, за вимогами про стягнення інфляційних нарахувань та три проценти річних не сплив.

Що стосується пропуску річного строку за вимогою про стягнення пені за період з 05 квітня 2018 року по 11 березня 2019 року включно, то слід вказати, що пеня розрахована позивачем за період з 5.04.2018 року по 28.07.2022 року у розмірі 823406,73 грн, однак відповідно до договору зменшена до 77063,56 грн (10% від розміру боргу), отже річний строк позовної давності теж не пропущено, зважаючи на норми закону, про які вказано вище та період нарахування.

Згідно з розрахунком позивача у відповідача наявна наступна заборгованість: 341 006,27 грн інфляційних нарахувань, 99 706,37 грн 3 % річних, 77 063,56 грн пені.

Відповідачем наведений розрахунок не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано.

Надаючи оцінку аргументам відповідача про зменшення штрафних санкцій, суд установив наступне.

Як регламентовано ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.ст.546, 549, 550 ЦК України).

У постанові від 30 серпня 2023 року (справа № 686/17191/21) Верховний Суд зробив наступні висновки. З аналізу зазначеного можна виділити такі критерії, які суди повинні враховувати при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України: значне перевищення розміру неустойки заявленому розміру збитків (співмірність); наявність інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, можуть бути: ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; наслідки порушення зобов`язання; поведінка винної сторони щодо вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Суди мають виходити з обставин конкретної справи, враховувати передбачені частиною третьою статті 2 ЦПК України основні засади цивільного судочинства, зокрема змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, а також передбачені частиною шостою статті 3 цього Кодексу принципи справедливості, добросовісності та розумності.

Зважаючи на невиплачений розмір заборгованості за судовим рішенням 770 635,64 грн пеня у розмірі 77 063,56 грн не перевищує такий. Сторони з власної ініціативи в добровільному порядку обмежили розмір пені - 10 % від суми боргу, а тому правові підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК України відсутні, такі засади та принципи як пропорційність, справедливість, добросовісність та розумність за встановлених фактичних обставин не порушені.

Що стосується Інфляційних нарахувань та 3 % річних, стягнення яких передбачено ст.625 ЦК України, то такі дійсно (що визнано і сторонами) можуть підпадати під регулювання ч.3 ст.551 ЦК України, однак на думку колегії суддів у даному випадку підстав для застосування такої норми закону немає, зважаючи на незаконну, протягом тривалого періоду часу (протягом більше як 5 років) невиплату коштів для відшкодування шкоди позивачу відповідачем; неможливість позивача протягом більш як п`яти років отримати справедливе відшкодування завданої йому реальної шкоди; знецінення коштів протягом тривалого періоду часу; відсутність будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали сплату відповідачем позивачу передбаченого умовами укладеного договору та нормами закону відшкодування шкоди, навіть і після набрання рішенням суду у справі про стягнення боргу законної сили, тощо.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які б були обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГО» залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді : Н.П. Крайник

М.М. Шандра