Провадження № 2/752/5058/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 вересня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Тертій К.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення річних та інфляційних втрат, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з до суду з позовом і просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 464 322, 56 грн., яка складається з:

- 381 253, 65 грн. інфляційних втрат;

- 83 068, 91 грн. - 3% річних;

Посилається в позові на те, що рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2015 року стягнуто з відповідача на його користь 708 515, 97 грн. боргу за договором позики.

На виконання рішення суду 10 червня 2016 року Гребінківським РВ ДВС було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

Станом на 01 квітня 2020 року залишок боргу становив 690 661,80 грн.

На його думку, розмір сплаченої суми боргу у такій незначній сумі протягом майже 5-ти років свідчить про небажання відповідача в добровільному порядку виконувати рішення суду.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської обл. ві 17 квітня 2020 року з відповідача на його користь стягнуто 218 967, 25 грн. інфляційних втрат та річних.

На виконання рішення суду Голосіївським відділом державної виконавчої служби 26 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

З моменту ухвалення рішення про стягнення боргу та даного рішення загальна сума боргу становить 921 599, 05 грн., однак жодної копійки він з цієї суми не отримав.

Виходячи з цього та ч. 2 ст. 625 ЦК України на даний час заборгованість відповідача за новий період невиконання рішення суду становить 464 322, 56 грн., з яких:

-381 253, 65 грн. інфляційних втрат та 83 068, 91 грн. - 3% річних.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрвоаний судом 14 травня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками, які були ним отримані 05 червня 2024 року.

Відповідно до ст.178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

Відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав.

З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Судом встановлено, що 01 траня 2010 рок між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивачем було передано відповідачу в борг 22 000 євро строком до 05 серпя 2010 року.

В зв`язку з невиконанням умов договору відповідачем позивач звернувся до Гребінківського районного суду Полтавської області з позовом про стягнення боргу.

Рішенням суду від 04 листопада 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача 708 515,97 грн. боргу за договором позики.

На виконання рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого 10 червня 2016 року Гребінківським РВ ДВС було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

Звертаючись до суду, позивач зазначив, що станом на 01 квітня 2020 року відповідачем було повернуто лише 17 854, 17 грн.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської обл. від 17 квітня 2020 року з відповідача на користь позивача було стягнуто 218 967, 25 грн. інфляційних втрат та річних.

На виконання рішення суду Голосіївським відділом державної виконавчої служби 26 березня 2021 року було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

( а.с.17 - 29 )

Позивач зазначає, що рішення суду відповідач не виконує, борг за рішенням суду ним не сплачено і загальна сума заборгованості становить 921 599, 00 грн.

З приведеного позивачем розрахунку вбачається, що загальна інфляційних втрат та річних за період з 07 травня 2021 року до 07 травня 2024 року становить 464 322, 56 грн., з яких:

- 381 253, 65 грн. - інфляційні втрати;

- 83 068, 91 грн. - 3% річних;

/ а.с. 30 - 31 /

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання врегульовано ст.625 ЦК України.

Відповідно до даної норми закону боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За змістом ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК Укрїни, за час прострочення.

З урахуванням цього, невиконання відповідачем умов договору позики та рішення суду про стягнення заборгованості, а також рішення суду про стягнення інфляційних втрат та річних, які вхоять до складу грошового зобов`язання, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у чисельній практиці, в тому числі постанові Великої Палати від 16 травня 2018 № 686/21962/15-ц.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України во витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2024 року між позивачем та адвокатом Садовим В.В. була укладена Угода на представництво інтересів у цивільній справі.

07 травня 2024 року адвокатом був складений Попередній(орієнтовний ) розрахунок судових витрат, згідно з яким сторони дійшли згоди в частині вартості наданих послуг у розмірі 23 000, 00 грн.з розрахунку 1 514, 00 грн. за 1 годину роботи адвоката.

Дана сума була сплачена позивачем квитанцією № 11/24 від 16 квітня 2024 року.

( а.с. 33 -36 )

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач, не подавши відзив,неспівмірносі витрат на правничу допомогу не оспорював.

В той же час, суд враховує, що в даній категорії справ давно склалася усталена судова практика та давно визначені способи захисту порушених прав.

З урахуванням цього суд вважає, що для фахівця в галузі права, яким є професійний адвокат, проаналізувати судову практику, визначитися із способом захисту та підготувати позов не потребувало таких значних затрат часу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

В п.28 додаткової постанови у вказані справі вказано, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Про таке ж зазначається і в п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19.

В свою чергу, в постанові Великої Палати Верховного Суду в справі № 922/1964/21 від 16 листопада 2022 року зазначено,що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача пілягає стягненню 4 644, 00 гр. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 15, 16, 509, 525, 599, 611, 625, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82,133, 137, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 381 253, 65 грн. інфляційних втрат, 83 068, 91 грн. - 3% річних, 5 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу та 4 644, 00 грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В. Машкевич