Номер провадження: 22-ц/813/5432/24
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року, ухваленого під головуванням судді Громіка Д.Д., у цивільній справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

16.10.2023 року фізична особа-підприємець (далі - ФОП) ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 5 684 грн. 20 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), а також судові витрати.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 24.10.2018 року, о 08:17 год. в м. Одесі по вул. Б. Хмельницького, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «Hyundai i10», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 . Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме поліс № АМ/5428217.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2018 року ОСОБА_1 була визнана винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП.

За умовами страхового полісу АМ/5428217, на підставі страхового акту №18.59.5428217.2883 від 02.08.2019 року розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 , склав 5 684,20 грн.

01.12.2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до ФОП ОСОБА_2 перейшло право грошової вимоги за страховим полісом № АМ/5428217, укладеним між ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ОСОБА_1 .

Представник ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» звертався до відповідача з метою досудового врегулювання спору, із претензією про відшкодування збитків, але відповідач відмовилася виконувати вимоги претензії, у зв`язку з чим позивач просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року позовну заяву ФОП ОСОБА_2 було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 відшкодування заподіяної шкоди, в порядку регресу, в сумі 5 684,20 грн., судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (а.с.61-63).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.67-69).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФОП ОСОБА_2 адвокат Капля А.С. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (а.с.84-86).

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням суддів Сегеди С.М., Драгомерецького М.М. і Дришлюка А.І. у відпустці, а також у зв`язку з перебуванням судді Сегеди С.М. на лікарняному, датою ухвалення цього судового рішення є 30.08.2024 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.05.2024 року (а.с.80), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.81-82).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ФОП ОСОБА_2 , як правонаступник ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.», має право на отримання регресної виплати (а.с.61-63).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

На підставі п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28.09.2022 року в справі № 727/182/21, від 17.08.2022 року в справі № 761/15232/18).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц).

На підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що 24.10.2018 року, о 08:17 год., в м. Одесі, по вул. Б. Хмельницького, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «Hyundai i10», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 . Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.», поліс № АМ/5428217 (а.с.9).

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.11.2018 року ОСОБА_1 була визнана виною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та ст. 122-4 КУпАП (а.с.7).

За умовами страхового полісу АМ/5428217, на підставі страхового акту № 18.59.5428217.2883 від 02.08.2019 року розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Toyota Prius», державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , склав 5 684,20 грн. (а.с.8).

01.12.2021 року між ФОП ОСОБА_2 та ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого до ФОП ОСОБА_2 перейшло право грошової вимоги за страховим полісом № АМ/5428217, укладеним між ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.» та ОСОБА_1 (а.с.27-29).

Таким чином, враховуючи, що ФОП ОСОБА_2 є правонаступником ТДВ СК «Ю.ЕС.АЙ.», позивач має право в порядку регресу отримати від ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування у розмірі 5 684,20 грн., оскільки остання визнана виною у скоєнні адміністративного правопорушення внаслідок ДТП, яке мало місце 24.10.2018 року.

Заявник апеляційної скарги також посилається на те, що позивач звернувся до суду зі спливом строку позовної давності.

Статтею 251 ЦК України визначено поняття строку та його терміну. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до ст. 252 ЦК України визначено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ст. 254 ЦК України).

Враховуючи, що основне зобов`язання позивачем виконано 30.09.2019 року, строк позовної давності у даній справі сплив 30.09.2022 року. Разом з тим, враховуючи положення п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Таким чином, враховуючи викладене, звертаючись із даним позовом 16.10.2023 року ОСОБА_2 звернулася із дотриманням строку позовної давності, встановленого ЦК України.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В матеріалах справи міститься договір від 01.12.2021 року про надання правової допомоги, укладений між ФОП ОСОБА_2 та адвокатом Капля А.С.; додаткова угода № 1 до вказаного договору, а також акт приймання передачі наданих послуг, відповідно до якого вартість послуг з надання правничої допомоги складає 3 000,00 грн. (а.с.33-36).

Таким чином, враховуючи, що зазначені обставини свідчать про те, що вказані витрати позивачки ФОП ОСОБА_2 були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення клопотання щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у суді першої інстанції.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України є малозначною, то дана постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк