ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6256/24 Справа № 214/1260/24 Суддя у 1-й інстанції - Євтушенко О. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №214/1260/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року, постановлену у складі судді Євтушенко О.І., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, який рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.04.2017 у справі №214/1380/17 було розірвано. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2017 у справі №214/551/17 присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Не зважаючи на те, що ОСОБА_2 справно сплачує аліменти на утримання сина та не допускає виникнення заборгованості, він не бере жодної участі у несенні додаткових витрат на утримання сина, пов`язаних з його розвитком, навчанням, здоров`ям та забезпеченням усім необхідним для життя. Малолітній ОСОБА_4 навчається у Криворізькій гімназії №21 КМР з елементами дистанційної форми навчання. Для забезпечення навчання сина у такому режимі ОСОБА_1 придбала ноутбук Aser Aspire 3, аксесуари до нього, мобільний телефон Xiaomi Redmi 9C, аксесуари до телефону, загальною вартістю 27 430 грн. 00 коп. Крім того, для особистого користування дитині вона придбала ліжко «Скандинавія» вартістю 9 635 грн., стілець Alfa GTP freestyle OH-6C-2P вартістю 1605 грн., одяг вартістю 3 134 грн., футбольний м`яч вартістю 960 грн., самокат 6 300 грн., шлем велосипедний 890 грн., захист дитячий 530 грн., велосипед 6 000 грн. (+ 600 грн. банківські послуги за перерахунок коштів), іграшки 1 568 грн. Крім того, малолітній ОСОБА_4 навчається у комунальному закладі спеціалізованої мистецької школи «Музична школа №5» КМР на художньому відділі з 01.01.2023 по теперішній час та відвідує заняття за таким розладом: вівторок ліплення та декоративне мистецтво, четвер основи образотворчої грамоти. Для навчання дитини у вказаному закладі позивач придбала синові увесь необхідний інвентар загальною вартістю 4 223 грн. 60 коп. Додатково малолітній ОСОБА_4 відвідує гурток «Джура» в КПНЗ «ЦТКЕУМ» «Мандрівник» КМР з 18.10.2023 та дотепер згідно з графіком роботи гуртка. Для цього вона придбала синові рукавиці для змішаних єдиноборств вартістю 545 грн. Також позивач зазначила, що їх з відповідачем малолітній син часто хворіє, а відтак на лікування сина та придбання ліків за період 2022-2023 р.р. вона витратила загалом 15 259 грн. 97 коп. Загальна сума додаткових витрат, витрачених позивачем на сина, складає 78 680 грн. 57 коп. Враховуючи визначений ст.141 СК України принцип рівності обов`язку батьків по утриманню дитини, неможливість її самостійно у повній мірі забезпечувати сина усім необхідним зважаючи на низький рівень доходів, який складає виключно її пенсія по інвалідності, позивач просить відшкодувати понесені нею додаткові витрати шляхом їх стягнення з відповідача у судовому порядку. Компенсувати витрати добровільно відповідач відмовляється, а її звернення з цього приводу ігнорує.

Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 додаткові витрати на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у загальному розмірі 78 680 грн. 57 коп.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 016 грн. 55 коп. в рахунок відшкодування понесених нею додаткових витрат на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати, та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначила, що розмір стягнутих на її користь додаткових витрат повинен бути значно більшим, відповідач повинен на рівні з нею приймати участь у додаткових витратах на дитину.

Вважає, що ці витрати не повинні бути пов`язані з додатковими здібностями дитини, а витратами, які вона несе у зв`язку з захворюванням дитини.

Також судом не враховано, що для навчання було придбано телефон, так як це є невід`ємною частиною для дистанційного навчання та відноситься до додаткових витрат.

Судом не враховано придбання для сина спортивного інвентаря та інструментів для художньої здібності дитини.

Оскільки вона отримує пенсію як особа з інвалідністю ІІ групи, то вона не може в повній мірі забезпечити сина всім необхідним.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи що 07.06.2014 між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 ) та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області.

Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що слідує зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 21.04.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.8).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.04.2017, ухваленим при заочному розгляді цивільної справи №214/1380/17, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.15).

Позивач ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_4 мають зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , однак з 25.03.2022 перебувають на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради як внутрішньо переміщені особи та мають зареєстроване й фактичне місце перебування за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6, 9, 12). Відповідач ОСОБА_2 мешкає окремо та має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.87, 89).

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.10.2017, ухваленим при розгляді справи №114/551/17, присуджено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно за період з 26.01.2017 до 08.07.2017, а з 08.07.2017 та до досягнення дитиною повноліття у 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Як вказувала позивач, аліменти на утримання сина відповідач сплачує належним чином, заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня.

ОСОБА_4 є учнем Криворізької гімназії №21 КМР, з 01.09.2023 приступив до освітнього процесу з елементами дистанційної форми навчання, що підтверджується довідкою від 31.10.2023 №02.1-15/107, виданою директором КГ №21 КМР (а.с.13).

З 01.10.2023 ОСОБА_4 навчається у комунальному закладі спеціалізованої мистецької освіти «Музична школа №5» (наказ №174 від 02.10.2023) та відвідує заняття за таким розкладом: вівторок ліплення, декоративне мистецтво; четвер основи образотворчої грамоти (а.с.14). Крім того, з 18.10.2023 малолітній ОСОБА_4 відвідує гурток «Джура» в комунальному позашкільному навчальному закладі «Центр туризму, краєзнавства та екскурсій учнівської молоді «Мандрівник» КМР згідно з графіком роботи гуртка (а.с.16)..

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої виходив з доведеності понесених позивачем додаткових витрат на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 у загальному розмірі 24 033 грн. 10 коп. Дотримуючись принципу рівності обов`язку обох батьків в несенні додаткових витрат на дитину, суд стягнув з відповідача на користь позивача половину таких витрат.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції і зазначає наступне.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з вимогами ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні в грошовій та (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин належить до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину, в разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, окрім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка перебуває на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку з розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за №61/37659/цс18 та від 25 вересня 2019 року у справі за №757/16914/17.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року до передбаченої ст.185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою вище статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Додаткові витрати не є додатковим стягнення коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Звертаючись до суду з позовом щодо стягнення додаткових витрат на дитину, позивач вказує, що є особою з інвалідністю, перебуває у скрутному матеріальному становищі, та не в змозі самостійно нести усі додаткові витрати на утримання сина. Нею понесені додаткові витрати на утримання дитини викликані необхідністю придбання: ноутбука Aser Aspire 3, аксесуарів до нього, мобільного телефону Xiaomi Redmi 9C, аксесуарів до телефону, загальною вартістю 27 430 грн. 00 коп. Окрім цього, позивачем було придбано ліжко «Скандинавія» вартістю 9 635 грн., стілець Alfa GTP freestyle OH-6C-2P вартістю 1605 грн., одяг вартістю 3 134 грн., футбольний м`яч вартістю 960 грн., самокат 6 300 грн., шлем велосипедний 890 грн., захист дитячий 530 грн., велосипед 6 000 грн. (+ 600 грн. банківські послуги за перерахунок коштів), іграшки 1 568 грн.

Дитина навчається у комунальному закладі спеціалізованої мистецької школи «Музична школа №5» КМР на художньому відділі, для її навчання у вказаному закладі, позивач придбала необхідний інвентар загальною вартістю 4 223 грн. 60 коп., для відвідування гуртка «Джура» в КПНЗ «ЦТКЕУМ» «Мандрівник» КМР придбала синові рукавиці для змішаних єдиноборств вартістю 545 грн. Позивач наводить аргументи про те, що як і будь-яка інша дитина, син часто хворіє, а відтак на лікування сина та придбання ліків за період 2022-2023р.р. вона витратила загалом 15 259 грн. 97 коп.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції, з урахуванням наявних в матеріалах справи копій медичних документів та чеків встановив, що позивач понесла додаткові витрати на утримання дитини у загальному розмірі 24 033 грн. 10 коп., до яких входить придбання ноутбуку Aser Aspire 3 19 999 грн. (а.с.17), бездротових навушників 369 грн. (а.с.18), мишки бездротової 379 грн. (а.с.19) як витрати, пов`язані з дистанційним навчанням дитини, витрати, пов`язані з відвідуванням дитиною мистецької школи 1646 грн. 10 коп. (а.с.32, 33, 39), оплатою занять у мистецькій школі за 3 місяці 600 грн. (а.с.43), придбання рукавичок для змішаних єдиноборств 545 грн. (а.с.49) та наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 12 016 грн. 55 коп.

Не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги, щодо доведення в суді додаткових витрат на дитину, а саме витрат на придбання одягу та взуття, оскільки дані витрати є загальними витратами на утримання дитини та не є витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної про те, що син, хворіє у зв`язку з чим нею було придбано ліки, медичні препарати, пов`язані з його захворюваннями, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 перебуває на диспансерному обліку, має хронічні захворювання чи потребу у прийомі медичних препаратів. Квитанції на придбання ліків долучені до позовної заяви, не підтверджують необхідність їх придбання у зв`язку з захворюванням дитини. Що стосується квитанції на понесення витрат на пломбування у стоматологічному кабінеті, то позивачем не надано доказів, що такі витрати були здійснені саме в інтересах малолітнього ОСОБА_4 (а.с.70).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №607/12170/20, виходячи з аналізу статті 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Позивачем не доведено в суді, з наданням належних та допустимих доказів, понесення ним інших додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами або у зв`язку з хронічною хворобою, та не доведено, що такі витрати не охоплюються присудженими судом аліментами.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв