Справа № 2018/2-2056/11
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" серпня 2024 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючої судді - Лисиченко С.М.,
за участю: секретаря судових засідань Кот Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова скаргу ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, -
ВСТАНОВИВ:
28 березня 2024 року поштовим зв`язком до Київського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д. від 20.12.2023 про відкриття виконавчого провадження №73651511.
В обґрунтування скарги боржниця зазначає, що спірна постанови прийнята приватним виконавцем із порушенням вимог Закону України « Про виконавче провадження» з огляду на те, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, зазначений судом становить до 10.09.2021. Разом з цим, виконавчий документ був пред`явлений стягувачем до примусового виконання лише 08.12.2023, тобто поза межами строку, встановленого для пред`явлення до примусового виконання приватному виконавцю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 29.03.2024, визначено головуючу суддю у справі Лисиченко С.М.
Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 03.04.2024 скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №73651511 з примуслвого виконання виконавчого листа №2018/2-2056/11 від 20.05.2020, виданого в Київський районний суд м. Харкова.
12.04.2024 електронним шляхом до суду надійшов відзив представника АТ «ПУМБ» - Посметної М.М. на скаргу ОСОБА_1 , відповідно до якого представник стягувача вказує, що АТ «ПУМБ» вважає скаргу ОСОБА_1 безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що 20.05.2020 АТ «ПУМБ» було отримано дублікат виконавчого листа №2018/2-2056/11 виданий Київським районним судом м.Харкова із зазначенням строку пред`явлення до виконання до 10.09.2021. 29.05.2020 заявою № КНО-44.2.1/509 стягувач направив виконавчий лист на примусове виконання. 01.06.2020 постановою приватного виконавця Кудряшова Д.В. було відкрито виконавче провадження № 62220534. 15.12.2023 постановою приватного виконавця Кудряшова Д.В. було повернуто виконавчий лист стягувачу за заявою стягувача. 20.12.2023 постановою про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 було відкрито ВП 73651511, тобто з дотриманням строків пред`явлення виконавчого документу до виконання.
24.04.2024 до суду надійшли заперечення боржниці ОСОБА_1 на відзив на скаргу зі змісту якого вбачається, що спірна постанова виконавця про відкриття виконавчого провадження після спливу строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Пред`явлення до виконання в 2020 році відбувалось за іншим виконавчим документом. З огляду на зазначене, спірна постанова підлягає скасуванню.
29.04.2024 до суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження №73651511 від приватного виконавця Виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В.
15.05.2024 електронним шляхом до суду надійшла письмові пояснення зі змісту яких, зокрема, вбачається, що спірна постанова прийнята державним виконавцем з примусового виконання за одним і тим же виконавчим документом - виконавчим листом № 2018/2-2056/11, дублікат якого 20.05.2020 був виданий Київським районним судом міста Харкова. При цьому суть і розмір вимог в якому судом не змінювались та строки на пред`явлення стягувачем не пропускались з будь-яких причин, що підтверджується матеріалами справи та чисельними рішеннями у цій справі, які теж містяться в матеріалах справи та факти встановлені цими рішеннями суду набрали чинності, не підлягають додатковому доказуванню. З огляду на зазначене, стягував вважає, що ним не було пропущено строк для пред`явлення до примусового виконання вказаний виконавчий документ, а отже, спірна постанова є правомірною та не підлягає скасуванню.
Розгляд скарги неодноразово відкладався у зв`язку із неявкою боржниці та за її клопотанням.
27.08.2024 електронним шляхом до суду надійшла заява представника боржниці ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Г.М., за змістом аналогічна запереченням боржниці ОСОБА_1 на відзив на скаргу, які надійшли до суду 24.04.2024.
У судове засідання боржниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені у встановленому законом порядку. 27.08.2024 електронним шляхом до суду надійшла заява адвоката Шевченка Г.М., відповідно до якої остання прохає здійснити розгляд даної скарги без її участі та участі боржниці.
Представник стягувача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Посметна М.М. у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлена у встановленому законом порядку. Подала до суду заяву з проханням розглянути скаргу без участі представника АТ "ПУМБ", просить відмовити у задоволенні заяви у зв`язку з її безпідставністю.
Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, вивчивши матеріали справи та скарги, дійшов до таких висновків.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.04.2012 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №5289298 в сумі 36211,98 доларів США, за кредитним договором №5360817 в сумі 21892,09 доларів США, за кредитним договором № 6487724 в сумі 54143,23 доларів США та судовий збір. В задоволенні зустрічного позову було відмовлено.

19.07.2012 Київським районним судом міста Харкова на виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист, строк пред`явлення до виконання якого встановлений до 25 квітня 2013 року.

Постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 12.09.2012 о відкрито виконавче провадження №34255249 з виконання вказаного рішення суду.

Постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 10.09.2018 виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 заяву Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про видачу дублікату виконавчого листа у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання правочинів недійсними задоволено. Видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2018/2-2056/11 за позовом ПАТ «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання правочинів недійсними.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21.04.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 03.02.2020 залишено без змін.

20.05.2020 АТ «ПУМБ» отримано дублікат виконавчого листа №2018/2-2056/11, виданого Київським районним судом м.Харкова, із зазначенням строку пред`явлення до 10.09.2021.

29.05.2020 АТ «ПУМБ» направив приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д.В. на примусове виконання дублікат виконавчого листа №2018/2-2056/11, виданого Київським районним судом м.Харкова, із зазначенням строку пред`явлення до 10.09.2021.

01.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження№62220534 з примусового виконання виконавчого листа №2018/2-2056/11, виданого 20.05.2020 Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5289298 в сумі 36211 дол. США 98 цен., за кредитним договором № 5360817 в сумі 21892 дол. США 09 цен., за кредитним договором №6487724 в сумі 54 143 дол. США 23 цент., а також судовий збір в сумі 212 дол. США 60 цент.. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

15.12.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. при примусовому виконанні виконавчого листа №2018/2-2056/11, виданого 20.05.2020 в рамках ВП №62220534 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

08.12.2023 АТ «ПУМБ» направив приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д.В. для примусового виконання дублікат виконавчого листа №2018/2-2056/11, виданого Київським районним судом м.Харкова, із зазначенням строку пред`явлення до 10.09.2021.

20.12.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №73651511 з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) №2018/2-2056/11, виданого 20.05.2020 Київським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором № 5289298 в сумі 36211 дол. США 98 цен., за кредитним договором № 5360817 в сумі 21892 дол. США 09 цен., за кредитним договором №6487724 в сумі 54 143 дол. США 23 цент., а також судовий збір в сумі 212 дол. США 60 цент.. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч.3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано положеннями розділу VII ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У рішенні у справі "Янголенко проти України", no. 14077/05 від 10.12.2009 Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

У рішенні у справі "Савіцький проти України", no. 38773/05, від 26.07.2012 Європейський суд з прав людини зазначив, що право, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок. Тому необґрунтована тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Відтак, розглядаючи скарги на дії судових виконавців, суди повинні давати обґрунтований аналіз обставин порушення виконавчого провадження, визначати значущість помилок чи недоліків, допущених судовим виконавцем в контексті того, щоб не допустити без виконання остаточних та значущих судових рішень на шкоду однієї з сторін виконавчого провадження.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" no. 15729/07, від 05.07.2012 Європейський суд з прав людини повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також, Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Виконання рішення суду провадиться на підставі виданого ним виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, який є виконавчим документом. (ч. 1, 3 ст.431 ЦПК України).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Слід зазначити, що державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження зобов`язаний дотримуватись Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», Закону України« Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» тощо.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом ч.1 ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад, зокрема, як: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року N 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.(пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Згідно із ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання;) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно із ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до ч. 1 с. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, в межах розгляду даної скарги судом встановлено, що на виконання рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16.12.2011, Київським районним судом було видано 19.07.2012 виконавчий лист №2018/2-2056/11, який постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 12.09.2012 прийнято до примусового виконання та відкрито виконавче провадження №34255249.

У зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути стягнення, постановою державного виконавця Київського ВДВС ХМУЮ від 10.09.2018 повернуто виконавчий лист №2018/2-2056/11 стягувачу на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, враховуючи положення ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», строк пред`явлення вказаного вище виконавчого листа перервався і після чого, перебіг строку пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання починається відраховуватися спочатку, тобто з 11.09.2018 до 11.09.2021.

Судом встановлення, що після повернення стягувачу виконавчого документу №2018/2-2056/11, оригінал вказаного документу було втрачено, у зв`язку із чим, Київським районним судом м.Харкова 20.05.2020 видано АТ «ПУМБ» дублікат виконавчого листа №2018/2-2056/11.

29.05.2020 АТ «ПУМБ» направив дублікат виконавчого листа №2018/2-2056/11, виданого Київським районним судом м.Харкова 20.05.2020 на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д.В.

01.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. прийнято до примусового виконання виконавчий лист ( дублікат) №2018/2-2056/11, виданого 20.05.2020 Київським районним судом м.Харкова та відкрито виконавче провадження №62220534. Тобто, дублікат виконавчого документу 2018/2-2056/11, після переривання строку пред`явлений до примусового виконання в межах установлених законом строків.

Разом з цим, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. від 15.12.2023, прийнята в межах виконавчого провадження№62220534, повторно повернуто стягувачу виконавчий листа №2018/2-2056/11 відповідно до п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». А отже, строки пред`явлення до примусового виконання вказаного виконавчого листа знову перервалися і їх перебіг почав відраховуватися з 16.12.2023 по 16.12.2026.

20.12.2023 АТ «ПУМБ» втретє направив виконавчий лист ( дублікат) №2018/2-2056/11, виданого Київським районним судом м.Харкова 20.05.2020 на примусове виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д.В., який постановою від 20.12.2023 прийняв до виконання та відкрив виконавче провадження ВП №73651511.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що спірна постанова приватного виконавця прийнята із дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на те, що виконавчий лист (дублікат) №2018/2-2056/11 був пред`явлений стягувачем до примусового виконання в межах установлених законом строків, тобто до 16.12.2026.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.451 ЦПК України суд за результатами розгляду скарги постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно із ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи зазначене, а також те, що за результатами розгляду даної скарги встановлено, що спірна постанова прийнята державним виконавцем відповідно до закону та в межах його повноважень, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення даної скарги.

Керуючись ст. 12, 81, 258, 259, 260, 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Д.В. про відкриття виконавчого провадження від 20.12.2023 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - С.М. Лисиченко