Справа № 697/547/24
Провадження № 2/697/389/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого-судді Колісник Л.О.

за участю секретаря Румини М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Каневі порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що в кінці травня 2012 позивач змінив місце проживання, знявшись з реєстраційного обліку в м.Тальне Черкаської області, та за сприяння ОСОБА_2 , яка тривалий час проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , оселився в даному будинку, та в подальшому здійснив реєстрацію місця проживання 11.07.2012.

Даний будинок на праві приватної власності належав ОСОБА_3 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після її смерті спадкове майно ніхто не прийняв. 23.10.2012 ОСОБА_2 знявшись з реєстраційного обліку в даному будинку, залишила документи на будинок та переїхала на постійне місце проживання в с.Ліпляве Черкаського району, Черкаської області. Позивач залишився проживати в зазначеному будинку, де проживає на протязі 12 років і 4 місяців та утримує його за власний рахунок. Позивач, не знаючи про відсутність у нього підстав для набуття права власності протягом 12 років, на законних підставах добросовісно, відкрито, безперервно володіє зазначеним будинком АДРЕСА_1 , утримуючи його за власний рахунок та сплачуючи комунальні послуги. Постійно робить ремонти, замінив покрівлю, вікна, двері, привів до ладу прилеглу територію та земельну ділянку, встановив огорожу. У зв`язку з цим, позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , критий шифером, житловою площею 24,2 кв. м. біля будинку надвірні споруди: дворові споруди, розташований на земельній ділянці, площею 1395 кв.м., з місцезнаходженням згідно плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності. Також позивач просить здійснити за ним реєстрацію права власності на нерухоме майно, що складається із житлового будинку, АДРЕСА_1 , критий шифером, житловою площею 24,2 кв. м. біля будинку надвірні споруди: дворові споруди, розташований на земельній ділянці, площею 1395 кв.м., з місцезнаходженням згідно плану земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19.03.2024 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено у справі підготовче судове засідання.

09.07.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній справі та призначено судовий розгляд по суті.

В судове засідання сторони повторно не з`явилися.

Від позивача та представника позивача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримують в повному обсязі, просять його задовольнити.

Представник відповідача Канівської міської ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі представника Канівської міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Суд вважає, що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи, суд розглядає справу за наявними у ній доказами.

Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Вимогами ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрував місце свого проживання в АДРЕСА_1 із 11.07.2012, про що свідчить відмітка у його паспорті громадянина України, виданого Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області 14.06.2002 та відомості з будинкової книги в буд. АДРЕСА_1 . ( а.с. 6, 12-14).

Як вбачається із технічного паспорту на житловий будинок садибного типу від 13.07.2001 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.07.2001 року, виданого державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори Шатило Л.А., житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 ( а.с.8, 15-18 ).

Відповідно до розпорядження міського голови Канівської міської ради Черкаської області від 22.02.2026 № 49-р вулицю Островського в м. Канів було перейменовано на вулицю князя Святослава (а.с.21).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в м. Харків, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 ( а.с. 7).

До позовної заяви додано також роздруківка результату пошуку 14.03.2024 через вебпортал «Дія» відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.28).

Відповідно до копії будинкової книги та витягу про зареєстрованих осіб у житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зареєстрований із 11.07.2012 (а.с.12-14).

Також позивачем надано копії квитанцій про оплату ОСОБА_1 комунальних послуг на користь ЦОС ТОВ «Черкасиенергозбут» за січень 2023 року та липень 2023 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він з травня 2012 змінив місце проживання, знявшись з реєстраційного обліку в м.Тальне Черкаської області, та за сприяння ОСОБА_2 , яка тривалий час проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , оселився в даному будинку, та в подальшому здійснив реєстрацію місця проживання 11.07.2012 та із зазначеного часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє ними, а тому має право на набуття права власності на житловий будинок на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (частина четверта статті 344 ЦК України).

Правові висновки про особливості набуття права власності на майно у такий спосіб, як набувальна давність, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), які суд у силу ч. 4ст. 263 ЦПК України враховує при виборі та застосування норм права до спірних правовідносин.

Виникнення права власності за набувальною давністю ґрунтується на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)). Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема у п. 5,9 вказаної постанови роз`яснено що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК).

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Крім того, пунктом 11 цієї постанови визначено, що враховуючи положення ст.ст.335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ.

Позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. При цьому, володілець не повинен знати і не міг знати, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, за яких виникло володіння чужою річчю не давали сумніву щодо правомірності набуття права володіння цим майном.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, а так само про те, що він володіє чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном як своїм власним.

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном як власним є підставою для відмови у задоволенні позову про набуття права власності за набувальною давністю, у порядку, передбаченому ст. 344 ЦК України.

Такий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 та Верховного Суду у постанові від 28.04.2022 року у справі № 449/570/19.

Проаналізувавши вищенаведені норми чинного законодавства, а також врахувавши висновки щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин, викладені в постановах Верховного Суду, суд прийшов до висновку, що позивач не довів того факту, що він є добросовісним володільцем, оскільки йому було відомо, що власником житлового будинку є ОСОБА_3 . Жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 чи її спадкоємці відмовилися від житлового будинку, або ж доказів про неприйняття спадкоємцями спадщини за місцем відкриття спадщини після смерті власника будинку, чи їх відсутності, матеріали справи не містять.

Копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( а.с.9-11) не є беззаперечним доказом, який свідчить про неприйняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки довідка видана станом на 27.09.2016. Крім того, позивач не довів, що відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 шляхом постійного проживання разом із нею на час відкриття спадщини.

Твердження позивача про те, що за сприяння ОСОБА_2 , яка тривалий час проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , він оселився в даному будинку, не свідчить про добросовісність володіння, оскільки відсутні докази правових підстав розпорядження ОСОБА_2 спірним будинком.

Не доведено також безперервність володіння ОСОБА_1 житловим будинком протягом десяти років, оскільки належних доказів на підтвердження такого безперервного володіння суду не надано. Квитанції про сплату послуг з електропостачання за січень та липень 2023 року та довідка про відсутність заборгованості за електроенергію не свідчать про безперервність володіння нерухомим майном протягом строку, передбаченого 344 ЦК України.

Позивачем також не додано доказів про добросовісне, безперервне та відкрите володіння ним земельною ділянкою, на якій розміщений спірний житловий будинок, що з огляду на загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою свідчить про недоведеність існування умов, передбачених ст. 344 ЦП України.

Сама лише реєстрація ОСОБА_1 у будинку АДРЕСА_1 без наявності інших доказів постійного володіння нерухомим майном не є доказом безперервності володіння будинком з часу реєстрації позивача у ньому.

За таких обставин, в даному випадку не доведені такі ознаки набувальної давності, як добросовісне та безперервне володіння, що виключає можливість набуття права власності за набувальною давністю позивачем на спірне майно у порядку, передбаченому ч. 1ст. 344 ЦК України.

Доводи позивача про відкритість володіння позивачем вказаним нерухомим майном та можливість визнання за нею права власності на вказане майно за набувальною давністю не заслуговують на увагу, оскільки сам по собі факт відкритого користування нерухомим майном не може бути підставою для виникнення у позивача права власності на нього за набувальною давністю у розумінні ст. 344 ЦК України.

Щодо визнання позову відповідачем суд відзначає, що відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тобто, саме по собі визнання позовних вимог відповідачем не є самостійною підставою для їх задоволення.

Тому, враховуючи, що відсутні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, суд не приймає визнання позову відповідачем.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено добросовісність заволодіння чужим майном та його тривалого і безперервного характеру, що є необхідними умовами для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено у відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.4, 11, 12, 13, 136, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Канівської міської ради Черкаського району Черкаської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Канівська міська рада Черкаського району Черкаської області, , адреса місцезнаходження: Черкаська область, Черкаський район, м. Канів, вул. Захисників України, 3.

Головуючий Л . О . Колісник