КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/4158/24

28 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Музичко С.Г.

- Болотова Є.В.

при секретарі - Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Теличко Антона Олександровича на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Гринчак О.І., за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, в якому просив скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50135098 від 10.12.2019, яким зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності: 34566240.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Вимоги заяви мотивовані тим, що внаслідок порушення відповідачем процедури набуття права власності на предмет іпотеки, рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича, як державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 50135098 від 10.12.2019 було прийнято з порушенням норм чинного законодавства України. За наявною у позивача інформацією, відповідач після прийняття спірної квартири у власність, почав активний пошук покупців, з метою відчуження спірної квартири. Зокрема, на сайті OLX.UA позивач знайшов оголошення про продаж спірної квартири за 42 500 доларів США, що свідчить про те, що відповідач намагається продати спірну квартиру. Окрім цього, у позивача є всі підстави вважати, що відразу після того, як відповідач дізнається про наявність судової справи про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, він значно знизить ціну продажу спірної квартири з метою найшвидшого її відчуження на користь третіх осіб покупців.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на нерухоме майно - квартиру, що складається з однієї кімнати, має загальну площа (кв.м): 32,00, житлову площа (кв.м): 11,80, яка находиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Теличко А.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу на праві власності.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що позивач ОСОБА_2 не має ніякого відношення до спірної квартири. Так, постановою Київського апеляційного суду від 23.09.2020 року заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора. Також постановою Київського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року, залишено без змін рішення Деснянського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги, визнання недійсним договору про відступлення прав за договором іпотеки, скасування державної реєстрації. Вказаними судовими рішеннями було встановлено, що всі реєстраційні дії та рішення щодо реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_1 були законними.

Вважає, що права ОСОБА_2 ніяким чином не порушено, підстави для забезпечення позову відсутні, арешт нерухомого майна порушує гарантовані Конституцією України права відповідача на вільне володіння, користування та розпорядженням своїм майном, яке набуте законним чином.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Теличко А.О. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У пункті 1 частини першої статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів

з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду

в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Встановивши, що між сторонами існує спір щодо набуття відповідачем у власність квартири, з метою вирішення якого ОСОБА_2 звернувся з позовом до суду, а також те, що відповідач має можливість здійснити відчуження спірної квартири, суд зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у спосіб накладення арешту на квартиру, зареєстровану за ОСОБА_1 .

Суд обґрунтовано вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову та призвести до порушення прав і законних інтересів позивача.

При цьому вжиті заходи забезпечення позову є співмірними та забезпечать позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі сприятимуть запобіганню потенційним труднощам у виконанні такого рішення.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що ОСОБА_1 у законний спосіб зареєстрував право власності на спірну квартиру, оскільки оцінку таким аргументам має надати суд під час розгляду справи по суті позовних вимог.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що відповідач як власник квартири має реальну можливість здійснити її відчуження на користь іншої особи, що в разі невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач до суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята без додержання норм процесуального права. Таким чином, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Теличко Антона Олександровича - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 25 березня 2024 року-залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 вересня 2024 року.

Головуючий: Судді: