Номер провадження: 22-ц/813/1286/24
Справа № 501/5228/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Стахової Н.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря

судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 лютого 2023 року, ухваленого у складі судді Петрюченко М.І. в приміщенні того ж суду,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування приміщенням, в якому просила суд:

- вселити ОСОБА_1 (РОНКПП НОМЕР_1 ) в житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) не перешкоджати ОСОБА_1 (РОНКПП НОМЕР_1 ) в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, площею 0,172 га, кадастровий номер :05:007:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та надати їй ключі від вхідних дверей вказаного житлового будинку та від замків вхідних воріт на зазначену земельну ділянку;

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РОНКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у справі у розмірі 1816,00 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з листопада 2002 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. В провадженні Іллічівського міського суду Одеської областіперебуває цивільна справа №501/2820/21 про розірвання шлюбу між сторонами.

Сторонам по справі належить на праві спільної часткової власності житловий будинок і земельна ділянка, площею 0,172 га, кадастровий номер :05:007:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою зареєстровано місце проживання всіх членів сім`ї позивача.

Позивач стверджує, що у вересні 2021 відповідач змінив замки у вхідних дверях житлового будинку, а також ключі від вхідних замків воріт, у зв`язку з чим вона не має доступу до будинку, хоча там залишились її речі.

При намаганні зайти до будинку 12.09.2021, відповідач разом із своїм знайомим нанесли позивачці тілесні ушкодження. За даним фактом зареєстровано кримінальне провадження №0000398 від 14.10.2021.

За фактом зміни замків та перешкоджання позивачці користуватись житловим будинком та земельною ділянкою органами поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення щодо позивачки насильства, який перебуває на розгляді Іллічівського міського суду Одеської області (справа №501/4164/21).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, визначення порядку користування приміщенням задоволено. Вселено ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, площею 0,172 га, кадастровий номер :05:007:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та надати їй ключі від вхідних дверей вказаного житлового будинку та від замків вхідних воріт на зазначену земельну ділянку Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у розмірі 1816,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якому посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено поза межами судового розгляду (фактично за два тижні до судового розгляд), що є очевидним порушенням принципу законності та змагальності сторін, посилаючись на те, що ухвалою суду від 29.11.2022 було закрито підготовче засідання та призначено до розгляду справи по суті 25.01.2023, разом з тим 05.01.2023 не провівши судовий розгляд 25.01.2023, суд призначив на 14.03.2023, проте рішення ухвалив 28.02.2023.

Районний суд залишив поза увагою та не надав оцінки тій обставині, що позивачка сама виселилася з будинку. Проігнорував і позицію органу опіки та піклування від 03.02.2023, за якою встановлено неможливість проживання позивачки разом з дітьми, які мешкають з відповідачем. Також судом не враховано той факт, що замки відповідачем були змінені після добровільного виселення та після цього позивачка разом зі своїм братом напали на відповідача та завдали йому фізичних ушкоджень, що є предметом кримінального провадження. Суд також не врахував, що сторони тривалий час не можуть дійти добровільної згоди щодо визначення порядку користування будинком.

На вказану апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 надійшов відзив, в обґрунтування якого вона зазначила, що твердження відповідача про розгляд справи поза межами судового розгляду та неповідомлення відповідача про час та місце розгляду справи не відповідає дійсності, оскільки відповідачем та його представником неодноразово подавались заяви про відкладення розгляду справи, а тому останнім про дати судових засідань було достеменно відомо. Твердження відповідача про те, що позивач з власної ініціативи виселилась з будинку не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами. Обставин встановлених судом першої інстанції відповідачем не спростовано. Звертає увагу, що посилання відповідача на те, що нібито органом опіки та піклування було встановлено неможливість проживання позивача разом з дітьми та неможливість дійти згоди сторін щодо користування будинком, не мають жодного правового значення.

Відповідач - ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили скасувати рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці належить на праві спільної часткової власності житловий будинок і земельна ділянка, площею 0,172 га, кадастровий номер :05:007:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи, що фактичні обставини справи свідчать про здійснення відповідачем перешкод у доступі позивача до спірного нерухомого майна, суд вважав, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає нормам процесуального права, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що Іллічівський міський суд Одеської області ухвалою від 14 січня 2022 року відкрив загальне позовне провадження та призначив справу до підготовчого судового засідання на 14 березня 2022 року о 09 годині 30 хвилин.

Ухвалою від 29 листопада 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 січня 2023 року о 14 годині 30 хвилин.

Розгляд справи по суті у зв`язку з відсутністю електропостачання відкладений на 27.02.2023 року.

У судовому засідані, призначеному на 27 лютого 2024 року були присутні позивач та його представник. З протоколу судового засідання також вбачається, що в цей день проводились судові дебати, разом з тим, рішення суду не було проголошено. Відомостей про відкладення розгляду справи матеріали справи не містять.

З протоколу судового засідання від 28 лютого 2024 року вбачається, що судове засідання проведено за відсутності учасників справи, де було проголошено рішення суду.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що в судовому засіданні позивач та його представник просили суд задовольнити позов. В матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача та його представника, однак останні в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Повідомлення сторін про дату, час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128-130 ЦПК України.

Частинами першою, другою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.

В матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 27.02.2023, 28.02.2023 року. Також матеріали справи не містять докази належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, призначеної 28.02.2023 року.

Апеляційний суд зауважує, що повідомлення відповідача, шляхом телефонограмою не відповідає встановленому порядку повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року у справі № 295/8610/15-ц.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на порушення судом норм процесуального, а саме ухвалення судом рішення поза межами судового розгляду та не повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи,

Згідно пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, неповідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо розгляду справи судом першої інстанції за відсутності доказів належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, зазначене порушення є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 17.11.2002 між сторонами укладено шлюб, який розірвано за рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 24 жовтня 2022 року.

Сторонам по справі належить на праві спільної часткової власності житловий будинок і земельна ділянка, площею 0,172 га, кадастровий номер :05:007:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За фактом зміни замків та перешкоджання позивачці користуватись житловим будинком та земельною ділянкою, за заявою ОСОБА_1 від 12.10.2021 року, органами поліції складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення щодо позивачки насильства.

При намаганні зайти до будинку 12.09.2021, відповідач чинив позивачці перешкоджання та тілесні ушкодження, що підтверджується копією заяви до Начальника відділу поліції №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 12.09.2021 та актом судово-медичного дослідження від 14.09.2021.

За цим фактом зареєстровано кримінальне провадження №0000398 від 14.10.2021, що підтверджується копією витягу з ЄРДР.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплено положення про те, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей.

Частинами 1 та 2 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Встановивши на підставі належним чином оцінених доказів, що ОСОБА_1 належить 1/2 частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а отже є співвласником житлового будинку та вправі нею користуватися на рівні із іншим співвласником, враховуючи існування перешкод, у зв`язку із наявністю яких позивач не має можливості потрапити до квартири та користуватись нею, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для вселення позивача у спірну квартиру.

Відтак, зважаючи на наявність конфліктних ситуацій, виникнення яких не заперечувалися сторонами в суді першої інстанції, а також звернення позивача до органів поліції, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Цивільне судочинство здійснюється за засадах змагальності (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не надав оцінки тій обставині, що позивачка сама виселилася з будинку, колегія суддів відхиляє, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження самостійного виселення позивачки з будинку, що належить їй на праві спільної часткової власності у розумінні норм цивільно-процесуального законодавства України відповідачем не надано.

Посилання скаржника на те, що судом було проігноровано позицію органу опіки та піклування від 03.02.2023, за якою встановлено неможливість проживання позивачки разом з дітьми, які мешкають з відповідачем, апеляційний суд не приймає, оскільки характер відносин матері з її дітьми жодним чином не впливає на право позивачки як співвласника на володіння, користування та розпорядження належному їй на праві спільної часткової власності житловим будинком.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду по суті спору не спростовують.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів, однак порушив норми процесуального права в частині розгляду справи судом за відсутності доказів належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення України).

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, ст. 376, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 лютого 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 в житловий будинок АДРЕСА_2 .

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, площею 0,172 га, кадастровий номер :05:007:0040, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та надати ОСОБА_1 ключі від вхідних воріт на зазначену земельну ділянку

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РОНКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у справі у розмірі 1816,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Н.В. Стахова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова