П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Київ

Справа №758/15973/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/8503/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.,

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Якимець О.І. 02 лютого 2024 року в м. Києві, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо перемету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути із відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит від 29 червня 2021 року № 102698910 у розмірі 37955,65 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказував на те, що 29 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №102698910. Відповідно до договору відповідачу надано кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у сумі 10000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 0,01% за кожен день користування. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у спірному розмірі, яку позивач як правонаступник за договором про відступлення права вимоги від 13 жовтня 2021 року просить стягнути з відповідача. Відтак, у відповідності до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України та умов договору, позивач просив позов задовольнити повністю. Разом із тим, просив вирішити питання про розподіл судових витрат, згідно з ст. 141 ЦПК України.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 лютого 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо перемету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором від 29 червня 2021 року № 102698910 у розмірі 37955, 65 грн, судовий збір у сумі 2147,20 грн та судові втрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором зі сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Відповідно до розрахунку, який наданий позивачем, заборгованість відповідача за період з 13 жовтня 2021 року по 22 грудня 2023 року становить 37955,65 грн, з яких: 9500,00 грн - сума заборгованості за тілом, 28455,65 грн - сума заборгованості за відсотками. Саме такий залишок боргу перейшов відповідно до договору про відступлення права вимоги до нового кредитора.

Будь-яких доказів на спростування розрахунку заборгованості за наданим кредитом відповідачем не надано, а відтак вказаний розрахунок є чинним, а тому приймається судом до уваги.

Не погодився з вказаним рішенням суду відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій вказується на незаконність, необґрунтованість рішення суду у зв`язку з неповним встановленням обставин справи. Відповідач вказує на те, що судом першої інстанції були проігноровані заявлені ним клопотання, не досліджені обставини видачі кредиту та переходу прав вимоги до позивача. Також вказує на те, що під час укладення договору розмір процентної ставки та пені не відповідав вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Розрахунок заборгованості містить недостовірну інформацію, зокрема, щодо здійснення ним погашення кредиту, а тому не міг бути прийнятий до уваги суду. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивач є фінансовою чи колекторською установою. Також відсутні відомості про повідомлення боржника про нового кредитора.

На підставі викладеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів наведених відповідачем, вказує на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій вказується на пропуск позивачем строку на подання відзиву на апеляційну скаргу та заперечуються доводи позивача наведені в ньому.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України (в редакції чинній на час відкриття та призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року, який набрав чинності 19 липня 2024 року, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, 26 червня 2021 року ОСОБА_1 оформлено анкету-заяву на кредит № 102698910 на сайті: tengo.ua, в якій вказані персональні дані його як позичальника, визначена сума кредиту 10000 грн, строк кредитування 30 днів з 29 червня 2021 року по 29 липня 2021 року, комісія за надання кредиту 0.00 грн, проценти за користування кредитом 0,01 % за кожен день користування - 30,00 грн /а.с.3-4/.

Також 29 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит (індивідуальну частину) № 102698910.

Відповідно до умов договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику фінансовий кредит у сумі 10000,00 грн, строком на 30 днів, з 29 червня 2021 року по 29 липня 2021 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами за фіксованою ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

У п.2.2. договору заначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування.

У п.2.2.3 вказано, що після спливу строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.

Виходячи з п. 2.3.1.1. та 2.3.1.2. для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил надання фінансових кредитів, але загалом строк кредитування не може перевищувати 60 днів.

У п. 6.1 договору вказано, що цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

У розділі Реквізити та Підписи Сторін в графі клієнт вказано позичальником ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , телефон: НОМЕР_3 /а.с.5-8/.

В Додатку №1 до договору сторонами визначений графік платежів, згідно з яким позичальник мав повернути суму кредиту з нарахованими відсотками в розмірі 10030 грн /а.с.9/.

В Додатку №2 до договору міститься паспорт споживчого кредиту № 102698910, яким передбачено строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту, на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту, на 15 днів зі сплатою комісії 10 % від суми поточного залишку кредиту /а.с.10/.

Згідно з платіжним доручення №29323057 від 29 червня 2021 року платник ТОВ «Міалон» здійснив переказ грошових коштів в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень для отримувача ОСОБА_1 , банк отримувача 444111 VISA НОМЕР_4 /а.с.32/.

11 листопада 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, зокрема за кредитним договором від 29 червня 2021 року №102698910 /а.с.11-15/.

Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору від 13 жовтня 2021 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Діджи фінанс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 на загальну суму 37955,65 грн, з яких: 9500,00 грн - сума заборгованості за тілом, 28455,65 грн - сума заборгованості за відсотками /а.с.16 на звороті/.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Діджи фінанс» має зареєстрований вид економічної діяльності - надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) /а.с.21/.

З розрахунку заборгованості складеного ТОВ «Діджи фінанс» вбачається, що визначеним розміром заборгованості по тілу кредиту є 10000 грн, а по відсоткам 28455,65 грн, загальна сума боргу визначена в розмірі 37955,65 грн /а.с.16/.

Відповідачем надана виписка АТ «Універсал Банк» (Monobank) про рук коштів на рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , картка НОМЕР_5 , за 30 червня 2023 року /а.с.82/.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписом ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведених обставин справи вбачається, що кредитний договір, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він не укладав кредитний договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), були використані неправомірно для укладення кредитного договору від його імені, до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору.

Враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, і він має можливість представити суду виписку з свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладених договорів. Натомість відповідачем надана виписка АТ «Універсал Банк» (Monobank), що відповідає банку на який було здійснено перерахування коштів, проте за іншою картою НОМЕР_5 , коли переказ здійснено на карту НОМЕР_4 , і за інший день, а саме 30 червня 2023 року, коли переказ здійснено 29 червня 2021 року.

У кожному договорі зазначені персональні дані відповідача, які в переважній більшості збігаються із зазначеними даними в апеляційній скарзі, а саме ПІП, РНОКПП, місце проживання, відмінність становить лише зазначення номеру телефону, що не є визначальним. Даних на спростування належності відповідачу карти АТ «Універсал Банк» (Monobank) № НОМЕР_5 матеріали справи не містять. Також в матеріалах справи відсутні докази повного або часткового виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач уклав договір електронній формі та отримав кредит за цим договором в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень, проте не виконав взяті на себе зобов'язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув.

Позивачем у тексті позовної заяви вказана сума по тілу кредиту 9500 грн, проте у позовних вимогах визначена загальна сума з урахуванням процентів 37955,65 грн, ці ж суми визначені у додатку до договору факторингу, але у розрахунку заборгованості вказана сума по тілу кредиту 10000 грн, дані про дату здійснення відповідачем повернення кредитних коштів в розмір 500 грн відсутні. При цьому відповідач в доводах апеляційної скарги вказує на те, що ним не здійснювалось погашення заборгованості по кредиту. З урахуванням наведених обставин апеляційний суд вважає, що сумою заборгованості по тілу кредиту є сума 10000 грн.

Виходячи з умов договору сторонами погоджено розмір процентної ставки - 0,01 % на добу протягом 30-ти днів, що становить 30 гривень. Також сторонами була визначена загальна сума повернення кредиту з нарахованими процентами в розмірі 10030 грн.

Здійснений позивачем розрахунок свідчить, що відсотки становлять суму 28455,65 грн, що свідчить про те, що нараховувались вони після визначеного періоду кредитування, що не відповідає умовам договору, а даних про застосування процедури пролонгації матеріали справи не містять. Також враховуючи, що наданий розрахунок складений позивачем і не містить деталізації зокрема щодо часткового погашення тіла кредиту, сум на які нараховувались проценти і періоду їх нарахування, вказаний розрахунок не є належним та допустимим доказом у справі, а тому не приймається до уваги апеляційного суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення із ОСОБА_1 процентів за кредитом у розмірі 28425,65 грн, нарахованих унаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, після спливу строку кредитування (27 липня 2021 року), є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини у справі щодо укладення кредитного договору та наявності заборгованості, проте неправильно визначив суму заборгованості та не застосував норми матеріального права щодо визначення процентів за користування кредитом, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про стягнення відсотків у розмірі 28455,65 грн, що нараховані позивачем після закінчення строку кредитування.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості: по тілу кредиту в розмірі 10000 грн та по відсоткам за користування кредитом в розмірі 30 грн, як то визначено в умовах договору за період з 30 червня 2021 року по 29 липня 2021 року. А отже позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Слід відмітити, що відповідач в поданій апеляційній скарзі просив скасувати рішення суду першої інстанції та повністю відмовити у задоволенні позову.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 отримав грошові кошти на підставі договору про споживчій кредит № 102698910 від 29 червня 2021 року у розмірі 10000 (десять тисяч) грн, що підтверджується платіжним дорученням, що відноситься до первинних банківських документів та зобов`язався сплати відсотки за користування кредитом в розмірі 30 грн. За таких обставин доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів укладення договору та отримання відповідачем позики слід визнати необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що підлягає до задоволення частково.

Матеріалами справи також підтверджуються обставини уступки права вимоги ТОВ «Мілоан» на користь ТОВ «Діджи Фінанс» за договором від 11 листопада 2021 року. І за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Діджи Фінанс» має зареєстрований вид економічної діяльності - надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). а отже доводи апеляційної скарги щодо відсутності у позивача права на звернення з вимогами до відповідача не знайшли свого підтвердження.

Таким чином ТОВ «Діджи Фінанс» має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про споживчий кредит №102698910 від 29 червня 2021 року у розмірі 10030 (десять тисяч тридцять) гривень.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором про споживчий кредит №102698910 від 29 червня 2021 року у розмірі 10030 (десять тисяч тридцять) гривень.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В порядку визначеному ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Зважаючи на те, що результатом апеляційного перегляду є скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, підлягає зміні розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позов позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2147, 20 грн, розмір задоволених позовних вимог становить 26 %, а отже компенсації позивачу підлягає сума в розмірі 558, 27 грн як компенсація судових витрат по сплаті судового збору.

Вирішуючи питання щодо компенсації позивачеві витрат пов`язаних з правовою допомогою апеляційний суду виходить з наступного.

При зверненні до суду з позовом позивачем вказаний орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надана копія Договору №42649746 від 11 грудня 2023 року укладеного з АБ «Анастасії Міньковської» /а.с.22-25/.

Відповідно до детального опису робіт від 11 грудня 2023 року Адвокатське бюро надало позивачу наступні правничі послуги: правовий аналіз обставин спірних правовідносин -1,5 год 2250,00 грн, складання позовної заяви - 3 год 3000,00 грн, формування додатків до позовної заяви - 1 год 750,00 грн /а.с.24 на звороті/.

В Акті про підтвердження факту надання правничої допомоги від 11 грудня 2023 року сторони погодили, що Адвокатське бюро надало клієнту правничу допомогу загальною вартістю 6000,00 грн /а.с.25/.

Відповідачем заперечень щодо розміру витрат позивача на правову допомогу висловлено не було.

Виходячи з принципу пропорційності компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягає сума витрат на правову допомогу в розмірі 1560 грн. Тобто загальна сума судових витрат, що підлягає компенсації позивачеві за рахунок відповідача становить 2118,27 грн.

Разом з тим відповідачем при зверненні з апеляційною скаргою було сплачено 3220,8 грн /а.с.158/. Про інші судові витрати відповідачем заявлено не було. Апеляційна скарга відповідача також підлягає до задоволення частково і, виходячи з принципу пропорційності при задоволенні вимог на 74 %, компенсації відповідачеві за рахунок позивача підлягає сума 2383,39 грн.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає за доцільне зобов`язати позивача як сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити відповідачу різницю між понесеними сторонами витратами у розмірі 265,12 гривень (2383,39 - 2118,27 = 265,12).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384, ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо перемету спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» суму заборгованості за договором про споживчий кредит № 102698910 від 29 червня 2021 року у розмірі 10030 (десять тисяч тридцять) гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 265,12 гривень.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Авіаконструктора І. Сікорського, 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.В. Соколова

Судді М.В. Мережко

Н.В. Поліщук