ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7125/23 Номер провадження 22-з/814/172/24 Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
28 серпня 2024 року м. Полтава
Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.
Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.
при секретарі Коротун І. В.
переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільнусправу за заявою ОСОБА_1
про ухвалення додаткового рішення до постанови Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року
у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2024 позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №630373522 від 26.02.2016 у розмірі 54 323,55 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати у розмірі 2 684 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ОСОБА_1 , направивши 06.02.2024 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.04.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 січня 2024 року - скасовано. Позовну заяву, подану представником Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвокатом Мужиком Назаром Тарасовичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду.

16.05.2024 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направлено до Полтавського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткової постанови про стягнення судових витрат на професійну правову допомогу у розмірі 5 000 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 4 026 грн. при подачі апеляційної скарги.

Заява мотивована тим, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 були понесені витрати на надання професійної правничої допомоги адвокатом Нестеренко А.В. у розмірі 5 000,00 грн, що підтверджується доданими до відзиву на позов та наявними в матеріалах справи договором про надання професійної правничої допомоги від 27.10.2023, актом від 27.10.2023 про надання професійної правничої допомоги та квитанцією від 27.10.2023 №б/н. згідно з наведеним у відзиві на позов детальним описом виконаних адвокатом, робіт (наданих послуг). Крім цього, за подачу апеляційної скарги на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2024 у даній справі ним було сплачено 4 026,00 грн судового збору, що підтверджується доданим до апеляційної скарги та наявним в матеріалах справи оригіналом квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №4 від 08.02.2024. Проте, під час ухвалення постанови Полтавського апеляційного суду від 22.04.2024 у цивільній справі № 554/7125/23 не було вирішено питання про розподіл понесених ОСОБА_1 судових витрат.

Апеляційний суд у складі колегії суддів приходить до висновку про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткової постанови з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч.1 ст. 55 Конституції України, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.1 ст.4 ЦПК України.

Частиною першою ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-п`ятою ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

У ст. 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Зазначене узгоджується із викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26цс21).

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною першою, п.1 ч.2 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Для стягнення здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц (провадження № 61-24189св18), від 28 січня 2019 року у справі № 619/1146/17-ц (провадження № 61-44038св18), від 02 грудня 2020 року у справі № 202/2600/15-ц (провадження № 61-6264св20), від 17 грудня 2020 року у справі № 758/12381/18-ц (провадження № 61-15039св20), від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 (провадження № 61-10254св20); Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах: від 09 липня 2019 року у справі № 922/592/17, від 21 січня 2020 року у справі № 922/3422/18, від 21 грудня 2020 року у справі № 922/1001/20; Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 820/4347/17 (адміністративне провадження № К/9901/39893/18), від 18 березня 2020 року у справі № 280/5628/18 (адміністративне провадження № К/9901/16400/19, № К9901/16405/19).

Водночас, колегія суддів зауважує, що особі гарантується право на звернення до суду за захистом та право на позов. ЦПК України передбачає компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Звернення до суду із позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Саме факт звернення до суду із позовом, який було залишено позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Добросовісні дії позивачів, спрямовані на захист їх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Аналогічного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12 листопада 2020 року (провадження №61-16711св19).

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просив понесені ним судові витрати на надання професійної правничої допомоги покласти на АТ «Сенс Банк» та було надано докази на підтвердження понесених витрат: договір про надання професійної правничої допомоги від 27.10.2023, ордер від 27.10.2023, акт від 27.10.2023 про надання професійної правничої допомоги, квитанцію від 27.10.2023 про сплату 5 000 грн за надання професійної правничої допомоги.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.04.2024позовну заяву, подану представником Акціонерного товариства «Сенс Банк» - адвокатом Мужиком Назаром Тарасовичем, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без розгляду

Проте, звертаючись із заявою про стягнення судових витрат, понесених в зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не вказано на недобросовісність, необґрунтованість дій позивача.

При цьому, колегія суддів, враховуючи положення ч.ч.5, 6 ст. 142, ч.9 ст. 141 ЦПК України, зазначає, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2023 у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №711/64/23 (провадження № 61-8686св23).

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону, встановлені обставини справи та з огляду на доводи заяви про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу судових витрат, понесених в зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі ч.5 ст. 142 ЦПК України.

Щодо вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача судового збору у розмірі 4 026 грн, сплаченого при подачі апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи встановлено, що при подачі апеляційної скарги на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2024 ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 026 грн (а.с. 90). Сплачений судовий збір зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 103).

Таким чином, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та скасуванням рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10.01.2024, з позивача АТ «Сенс Банк» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги.

Керуючись ч. 5 ст. 142, п. 3 ч. 1 ст. 270, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до постанови Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4026 грн сплачений при подачі апеляційної скарги.

В іншій частині заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення до постанови Полтавського апеляційного суду від 22 квітня 2024 року - залишити без задоволення.

Додаткове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його прийняття, касаційна скарга на нього подається протягом тридцяти днів з дня його прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 28 серпня 2024 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О.А. Лобов В. М. Триголов