Провадження № 2/161/114/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

позивача - відповідача ОСОБА_1 ,

представників позивача - відповідача ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

відповідача - позивача ОСОБА_4 ,

представника відповідача - позивача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 10 в м. Луцьку цивільну справу № 161/17753/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за відповідачем, ОСОБА_4 право приватної власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., кількість кімнат 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача грошову компенсацію за частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., кількість кімнат 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, у сумі 25 428,00 доларів США, що еквівалентно 929 860,00 гривень; визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на автомобіль OPEL Insignia Sports Tourer, рік випуску 2016, колір синій, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль Peugeot 2008, рік випуску 2013, колір білий, номер кузову НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача грошову компенсацію за різницю між вартістю транспортних засобів у сумі 2 945 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 107 700 гривень з підстав, викладених в позовній заяві.

Ухвалою суду від 05 червня 2024 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до провадження суду та об`єднано в одне провадження з первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

З підстав, викладених в зустрічній позовній заяві, просить суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., кількість кімнат 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частину квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., кількість кімнат 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Ухвалою суду від 08 серпня 2024 року заяву ОСОБА_4 про відмову від позову в частині поділу транспортних засобів задоволено повністю. Прийнято відмову ОСОБА_4 від позову в частині поділу транспортних засобів. Провадження в справі в частині поділу транспортних засобів, у зв`язку з відмовою позивача від позову в цій частині - закрито.

Позивач-відповідач та її представник в судовому засіданні заявлений первинний позов підтримали в повному об`ємі з підстав, викладених в позовній заяві. Просили первинний позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити.

Відповідач-позивач та його представник в судовому засіданні частково визнали зустрічний позов з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зустрічний позов підтримали в повному об`ємі, просили ого задовольнити.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені первинний та зустрічний позови підлягають до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

07 серпня 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які є сторонами по справі, було зареєстровано шлюб.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Олика, Ківерцівський район, Волинська область та ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Червоноград, Львівської області, зареєстрований 07 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 949 розірвано (а.с. 8-9).

23 жовтня 2017 року, під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, відповідачем-позивачем ОСОБА_4 було придбано квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 13).

Також судом встановлено, що 13 серпня 2020 року, під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, відповідачем-позивачем ОСОБА_4 набуто у власність транспортний засіб OPEL Insignia Sports Tourer, рік випуску 2016, колір синій, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 28).

Також судом встановлено, що 13 січня 2022 року, під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, позивачем-відповідачем ОСОБА_1 набуто у власність транспортний засіб Peugeot 2008, рік випуску 2013, колір білий, номер кузову НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 (а.с. 32).

Внаслідок чого, майно, яке є майно, що є предметом первинного та зустрічного позовів, а саме:

- квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., кількість кімнат 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- транспортний засіб OPEL Insignia Sports Tourer, рік випуску 2016, колір синій, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- транспортний засіб Peugeot 2008, рік випуску 2013, колір білий, номер кузову НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 ,

є спільною сумісною власністю подружжя, та в рівних частках належить сторонам по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України).

Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.

Відповідно до ч.ч. 4-5 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Судом не приймається до уваги Постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, на яку посилається сторона позивача, оскільки вказана постанова Великої Палати Верховоного Суду є нерелевантною до виниклого між сторонами по справі № 161/17753/23 спору, виходячи із ціни позову, виду майна, що є предметом позову (автомобіль) та його вартості.

При цьому, відповідач ОСОБА_4 стверджує, що в нього відсутня можливість для виплати на користь позивача компенсацію за частку позивача у праві спільної сумісної власності подружжя (квартири що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м., кількість кімнат 3, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01) в сумі 929 860,00 гривень.

Висновок Великої Палати Верховного Суду, згідно якого у спірних правовідносинах відповідач не втрачає права власності на неподільну річ, а стає її одноосібним власником, внаслідок чого можлива відсутність у нього коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві не є ознакою надмірності тягаря з такої виплати нівелюється висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в цій же постанові від 08 лютого 2022 року, згідно якого факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Юридична конструкція, за якої, відповідач за первинним позовом не втрачає права власності на неподільну річ (квартиру), а стає її одноосібним власником, у звязку з чим на нього є реальна можливість покласти грошове зобов`язання за частку позивача у праві спільної сумісної власності. Однак, в подальшому, у зв`язку з неможливістю одномоментної виплати цього грошового зобов`язання у вигляді компенсації, відповідач буде примусово позбавлений права власності на це майно, в порядку звернення стягнення на майно відповідача, супутньо понесши витрати по сплаті виконавчого збору та відшкодуванню витрат виконавчого провадження, як це пропонує Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 лютого 2022 року суперечить принципам добросовісності, справедливості та розумності, а також грубо порушує принципи права власності.

При цьому, суд звертає увагу, що на невиконане грошове зобов`язання, у вигляді компенсації за частку позивача, у відповідності до положень статті 625 ЦК України протягом всього часу прострочення можуть бути нараховані три відсотки річних та індекс інфляції.

За вищевказаних обставин та умов, приймаючи економічне положення в державі, базові економічні показники, суд беззаперечно констатує, що покладення на відповідача-позивача ОСОБА_4 обов`язку щодо сплати грошового зобов`язання за частку позивача у сумі 25 428,00 доларів США, що станом на день звернення до суду еквівалентно 929 860,00 гривень є надмірним фінансовим тягарем для відповідача.

Також суд приймає до уваги саме майно, за право власності на частку у якому позивач просить стягнути компенсацію це трикімнатна квартира, площею 69,3 кв.м., щодо якої є об`єктивна можливість встановлення порядку користування сторонами по справі.

Внаслідок чого, суд приходить до висновку про часткове задоволення первинного позову в цій частині, та задоволення зустрічного позову, шляхом визнання за кожним із сторін по частини квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 69,3 кв.м.

Щодо визнання права власності за сторонами на транспортний засіб OPEL Insignia Sports Tourer, рік випуску 2016, колір синій, № кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; транспортний засіб Peugeot 2008, рік випуску 2013, колір білий, номер кузову НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 та вирішення питання про стягнення компенсації за різницю у вартості транспортних засобів, суд звертає увагу на наступне.

Сторони по справі не дійшли згоди щодо розміру компенсації за різницю у вартості транспортних засобів OPEL Insignia та Peugeot 2008. На депозитний рахунок суду не було попередньо внесено суму такої грошової компенсації.

Внаслідок чого, суд приходить до висновку про часткове задоволення первинного позову в цій частині та визнання за позивачем-відповідачем ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль PEUGEOT 2008, 2013 року випуску, кузов НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_4 ; а за відповідачем-позивачем ОСОБА_4 право приватної власності на автомобіль OPEL INSIGNIA SPORT TOURER, 2016 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 відповідності до попередньої реєстрації вказаних транспортних засобів.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом при розгляді справи встановлено, що позивачем за первинним позовом при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13 420,00 гривень.

Також відповідачем, позивачем за зустрічним позовом при зверненні до суду з позовом було понесено та документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 13 420,00 гривень

А тому за таких обставин, приймаючи обсяг задоволених вимог за кожним із позовів, у відповідності до положень ч. 10 статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про залишення витрат по сплаті судового збору залишити за сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником позивача-відповідача ОСОБА_1 , адвокатом Книшем С.В. подано до суду докази щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу на суму 25 000,00 гривень та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката Книша С.В. є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. Підстав для зменшення розміру витрат позивача на правову допомогу суд не вбачає.

Позивачем ОСОБА_1 було реально понесено та документально підтверджено судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 гривень. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесених і документально підтверджених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 25 000,00 гривень.

В свою чергу, при зверненні до суду із зустрічним позовом, представником відповідача-позивача ОСОБА_4 , адвокатом Полетилом П.С. подано до суду попередній розрахунок щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу на суму 30 000,00 гривень.

Однак, в порушення вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів адвокатом Полетилом П.С. не було подано до суду докази понесення таких витрат, а також не було зроблено заяву про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в стягненні з позивача-відповідача ОСОБА_1 на користь відповідача-позивача ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу на суму 30 000,00 гривень.

Керуючись ст. 56, 57, 60, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право на частину у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку поділу майна подружжя.

Визнати за ОСОБА_4 право приватної власності на автомобіль OPEL INSIGNIA SPORT TOURER, 2016 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , припинивши право спільної власності.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль PEUGEOT 2008, 2013 року випуску, кузов НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_4 , припинивши право спільної власності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 25 000 гривень за надання правової допомоги адвокатом Книшем Сергієм Володимировичем

В задоволенні решти позову відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на частину у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 в порядку поділу майна подружжя.

В задоволенні решти позову відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за сторонами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному об`ємі

складено 04 вересня 2024 року.

Суддя В.В. Ковтуненко