Справа № 149/716/24
Провадження № 22-ц/801/1811/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 рокуСправа № 149/716/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Рибчинського В. П., Медвецького С. К.,

з участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Хмільницька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Олійника І. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Хмільницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на території російської федерації помер брат позивача ОСОБА_2 , після смерті якого залишилося спадкове майно, зокрема земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,3444 га на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 було визначено додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини після смерті брата.

У визначений судом строк позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була відкрита спадкова справа №75662755.

Однак він позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадкове майно, оскільки документи, що можуть підтвердити їхні родинні зв`язки із братом містять розбіжності, а також у зв`язку з тим, що брат помер на території російської федерації, що позбавляє нотаріуса можливості отримати документи для вчинення нотаріальної дії.

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.

Відтак ОСОБА_1 , звернувшись в суд із даним позовом, просив встановити факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вологодонськ Ростовської області російської федерації, був його рідним братом, а також визнати за позивачем право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №193822 від 20.12.2010 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково: встановлено факт, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Волгодонськ Ростовської області російської федерації, був рідним братом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на земельну ділянку площею 1,3444 га, яка розташована на території Порицької сільської ради Хмільницького району Вінницької області- відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних про визнання права власності, суд першої інстанції зазначив, що спадкодавець ОСОБА_2 є іноземцем та набув в порядку спадкування за матір`ю право на земельну ділянку пай, на який в подальшому оформив право власності, згідно з нормами ч. 4 ст. 81 ЗК України мав обов`язок відчужити цю земельну ділянку впродовж року, з часу набуття права власності на неї, проте не зробив цього, отже в силу ст. 145 ЗК України ця земельна ділянка підлягає примусовому відчуженню, а тому не може бути успадкована та не входить до складу спадщини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на неповно з`ясовані обставини справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції у часині відмови у задоволенні позову скасувати та ухвалити у цій частині нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Рибчинський В. П, Медвецький С. К.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 25 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху, матеріали справи витребувано із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 29 серпня 2024 року на 10 год. 50 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів позовної заяви.

На думку скаржника, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що на момент смерті ОСОБА_2 його право власності на земельну ділянку не припинено, рішення суду про її конфіскацію не ухвалювалось, а тому дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову у частині визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку після смерті брата.

Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача, апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити із зазначених у ній підстав.

Інший учасник справи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 193822 від 20 грудня 2010 року ОСОБА_2 був власником земельної ділянки площею 1,3444 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, за межами населеного пункту на території Порицької сільської ради Хмільницького р-ну Вінницької обл. на підставі розпорядження Хмільницької РДА №411 від 07 липня 2008 року (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 25 травня 2021 року. У свідоцтві зазначено громадянство ОСОБА_2 російська федерація (а. с. 6,79).

Рішенням Хмільницького районного суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року ОСОБА_1 надано додатковий двомісячний строк від дня набрання цим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9-11).

01 лютого 2024 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини була заведена спадкова справа №20/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (а. с. 53-76).

Відповідно запису у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались Хмільницькою районною державною адміністрацією Вінницької області, наявної в місцевому фонді документації відділу №7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, на підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 21.07.1997 №155 гр. ОСОБА_3 видано сертифікат серії ВН №0076842 від 07.08.1997 за №886, розміром 1,96 умовних кадастрових гектарів. На підставі рішення суду від 15.11.2007 за номером 2-975, право власності на земельну частку (пай) по сертифікату серії ВН №0076842 перейшло до гр. ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації сертифікатів здійснено відповідний запис від 06.12.2007 (а. с. 88).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду оскаржується у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності, тому у іншій частині апеляційним судом не переглядається.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, суд першої інстанції виходив із того, що спадкодавець ОСОБА_2 є іноземцем та набув в порядку спадкування за матір`ю право на земельну ділянку (пай), на який в подальшому оформив право власності та згідно з нормами ч. 4 ст. 81 ЗК України зобов`язаний був відчужити цю земельну ділянку впродовж року, з часу набуття права власності на неї, проте не зробив цього, отже в силу ст. 145 ЗК України ця земельна ділянка підлягає примусовому відчуженню, а тому не може бути успадкована та не входить до складу спадщини.

Колегія суддів повністю погоджується із такими висновками суду.

Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Принципами земельного законодавства, зокрема, є невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом та забезпечення гарантій прав на землю.

Як вбачається зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.

Апеляційним судом встановлено, що звертаючись в суд із цим позовом ОСОБА_1 просив, зокрема, визнати за ним право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка належала його брату ОСОБА_2 .

Матеріалами справи підтверджено, що на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 був громадянином російської федерації.

У судовому засіданні представник позивача на запитання суду підтвердила, що померлий ОСОБА_2 на момент успадкування після смерті своєї матері спірної земельної ділянки та оформлення права власності на неї у 2010 році був громадянином російської федерації.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЗК України, у нинішній редакції та у редакції, яка діяла станом на день оформлення ОСОБА_2 права власності, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Отже, у відповідності до викладених норм закону, ОСОБА_2 мав обов`язок відчужити отриману ним у спадок земельну ділянку протягом року з моменту переходу до нього права власності, однак такого обов`язку не виконав.

Статтею 140 ЗК України передбачено, що підставою припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

Згідно із положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Викладене дає підстави для висновку, що на момент своєї смерті ОСОБА_2 не мав права мати у власності спірну земельну ділянку, а отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що такі права не входять до складу спадщини після його смерті.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку не скасоване, а ділянка не конфіскована, а тому може бути успадкована, оскільки ці обставини не впливають на обсяг правомочності померлого.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський