Справа № 202/6214/24
Провадження № 2/202/3723/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

03 вересня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпра цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

15 травня 2024 року представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Кудіна А.В. звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Таскомбанк» укладено Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 205/2111258-СК, підписанням якого акцептував Публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua та беззастережно приєднався до умов Договору. 25.06.2020 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № б/н , згідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування , а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» Права Вимоги за кредитними договорами, договорами Поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав Вимоги. Згідно з Витягом до Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача у сумі 41865,66 гривень. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось жодних нарахувань, однак всупереч умов кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач лише частково виконала своє зобов`язання та погасила заборгованість в сумі 2634,85 гривень. Отже, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за Договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб № 205/2111258-СК від 03.12.2015 року в сумі 41865,65 гривень, з яких: 10989,70 гривень залишок заборгованості по основному боргу; 21285,25 гривень залишок заборгованості по процентам; 04990,70 гривень залишок заборгованості по комісії; 4600 гривень пеня.

Враховуючи наведене, представник позивача просить сягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за кредитним договором с в сумі 41865,65 гривень, а також понесені судові витрати.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 16 травня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались.

02 липня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Сікорська І.С. подала відзив на позовну заяву в якому зазначила про відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували наявність у ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до ОСОБА_1 .. також відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування відповідачу коштів за кредитним договором. З наданих суду документів неможливо встановити дійсний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором, періоди за які така заборгованість була нарахована, суми та час внесення відповідачем платежів, а зазначені суми заборгованості за кредитом є виключено відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача. Також не підлягають задоволенню вимоги про сплату 4990,70 гривень комісії, оскільки умовами кредитного договору її сплата не передбачається. За наведених обставин, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю

Правом, передбаченим ст. 179 ЦПК України щодо подачі відповіді на відзив, позивач не скористався.

Представник позивача у судове засідання не з`явилась, натомість в прохальній частині позову зазначила, що просить розглянути справу без її участі.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, у поданому відзиві на позовну заяву представник відповідача просила розглянути справу без участі сторони відповідача та відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши подані стороною документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Судом встановлено, що 03 грудня 2015 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено Заяву-Договір № 205/2111258-СК на відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки (з встановленням Кредитного ліміту) Кредитна картка «Класична» (далі Договір № 205/2111258-СК). Підписанням даного Договору відповідач акцептувала публічну пропозицію АТ «Таскомбанк», розміщену на веб-сайті банку: www.tascombank.com.ua,приєднавшись до умов договору, просила відкрити поточний рахунок у гривні, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, устоновити кредитний ліміт та виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку.

Відповідно до Додатку 1 до Заяви-Договору №205/2111258-СК сторони погодили «Умови надання та обслуговування кредитної лінії», зокрема графік платежів, розрахунок вартості Кредитного ліміту та реальної процентної ставки за користуванням кредитним лімітом.

На підставі заяв ОСОБА_1 від 03.12.2015 року про відкриття поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів та на випуск електронного платіжного засобу, з тарифним планом «Кредитка 2625» з кредитним лімітом 11020 гривень, АТ «Таскомбанк» відкрито на ім`я ОСОБА_1 рахунок НОМЕР_1 , про що зазначено в оформлені представником банку картці із зразками підпису.

Також, 03.12.2015 року ОСОБА_1 подала до АТ «Таскомбанк» заяву-анкету позичальника на отримання кредитного ліміту від 03.12.2015 року.

Згідно з Договором № 205/2111258-СК відповідачу має бути надано кредит строком на 365 днів у розмірі 10000,00 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом, плати за обслуговування кредитного залишку, розрахунково-касового обслуговування, інших комісій відповідно до діючих Тарифів (за зняття грошових коштів; за здійснення безготівкового переказу).

25 червня 2020 року між Акціонерним товариством «Таскомбанк» та Товариством з обмеженою «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № б/н, згідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу № б/н від 25.06.2020 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №205/2111258-СК від 03.12.2015 року в сумі 41865,65 гривень, з яких: 10989,70 гривень залишок заборгованості по основному боргу; 21285,25 гривень залишок заборгованості по процентам; 4990,70 гривень залишок заборгованості по комісії; 4600,00 гривень пеня.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до п.п. 1-1, 9, 10, 11 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»:

- договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

- споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит;

- споживче кредитування-правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту;

- споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Після дослідження наданих сторонами доказів та встановлених обставин, суд вважає необґрунтованими, доводи сторони відповідача про те, що ОСОБА_1 не укладала з АТ «Таскомбанк» Договору № 205/2111258-СК, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які містять персональні дані позичальника та її особистий підпис. Окрім того, позивачем долучено документи, що підтверджують особу ОСОБА_1 , які були надані останньою при підписанні поданих до АТ «Таскомбанк» заяв та укладанні договору від 03.12.2015 року.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що заявлені вимоги ґрунтуються на наявній за відповідачем заборгованості за кредитним договором, що складає 41865,65 грн., право вимогу на яку було набуто позивачем.

При цьому, перевіряючи наявність заборгованості ОСОБА_1 за Договором № 205/2111258-СК, суд зазначає наступне.

На підтвердження розміру заборгованості, позивачем надано розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 205/2111258-СК від 03.12.2015 року за період з 25.06.2020 року по 31.03.2024 року за ОСОБА_1 наявна заборгованість в сумі 41865,65 гривень, з яких: 10989,70 гривень залишок заборгованості по основному боргу; 21285,25 гривень залишок заборгованості по процентам; 4990,70 гривень залишок заборгованості по комісії; 4600,00 гривень пеня.

Даний розмір заборгованості визначений АТ «Таскомбанк» станом на 25.06.2020 року та після укладення між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» Договору факторингу № б/н від 25.06.2020 року, останнім не здійснювалось жодних додаткових нарахувань.

Водночас, надані суду документи не містять підтверджень встановлення АТ «Таскомбанк» ліміту Кредитної лінії, відповідно до умов Договору, подальшого здійснення ОСОБА_1 відповідних видаткових операцій з кредитними коштами, допущення прострочення платежів, визначення розміру заборгованості, нарахуванням відсотків, комісій, з моменту укладання договору (03.12.2015 року) й до передачі АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитним договором № 205/2111258-СК, тобто до 25.06.2020 року.

Тобто, жодних розрахунків з 03.12.2015 року по 25.06.2020 року, які б надавав суду можливість здійснити перевірку правильності суми заборгованості, на час розгляду справи суду не надано.

У постановах Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 зроблено висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України № 75 від 04.07.2018 року, зі змінами (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою) виписки иписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій й може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок нта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

Проте, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надало суду первинних бухгалтерських документів стосовно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та інше), а також виписки за картковим рахунком і розрахунок заборгованості з моменту укладення кредитного договору в якому прослідковується виконання умов зобов`язання відповідачем по вищевказаному кредитному договору.

Наданий витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу № б/н від 25.06.2020 року не є належним та допустимим доказом, який підтверджує наявність суми боргу перед позивачем та наявність самої заборгованості, оскільки він не є первинним бухгалтерським документом.

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з відповідача, наявність самої заборгованості та періоду її нарахування, а тому відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, комісій, зазначені в розрахунку, є обґрунтованими.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України вказано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

За ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, в ст. 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За встановлених обставин, суд доходить висновку щодо недоведеності вимог позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 205/2111258-СК від 03.12.2015 року.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чиє інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» зазначено, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі, не пливають на вищезазначений висновок суду, щодо недоведеності вимог про стягнення заборгованості.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про відмову ТОВ «ФК «ЄАПБ» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем за подання позовної заяви були понесені витрати на оплату судового збору у розмірі у розмірі 3028,00 гривень. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, на час розгляду справи сторонами не надано.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволенню не підлягають, понесені останнім витрати з оплати судового збору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 16, 526-530, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 13, 19, 81, 82, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський