Справа № 629/2096/24
Номер провадження 2/629/680/24
03.09.2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді Попова О.Г., за участю секретаря Саченко К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої злочином, -
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.04.2023 ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік 6 місяців та покладено на нього обов`язки. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 22000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 21775 грн. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь законного представника потерпілого ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 36051,40 грн., у відшкодування моральної шкоди - 1802,57 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.09.2023 вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.04.2023 залишено без змін.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20.03.2024 вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.04.2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11.09.2023 року в частині вирішення цивільного позову законного представника потерпілого ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Смірнова Н.А. у судове засідання не з`явилися, останньою надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, у наданому відзиві однією із вимог просив провести розгляд справи без участі представника Моторного (транспортного) страхового бюро України. Крім того просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем до позову не надано жодного медичного документу та чеків на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням внаслідок ДТП. Щодо моральної шкоди, то вказав, відповідно ст. 26-1 Закону № 1961-ІУ - відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілому страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Таким чином потерпіла у даній справі, мала би право на отримання відшкодування визначеного статті 26-1 Закону №1961-ІV від МТСБУ у тих випадках, коли б були наявні підстави, передбачені підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1. та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону №1961-ІV у даній справі такі підстави відсутні, оскільки звернення з позовом ґрунтується на підпункті «а» пункту 41 статті 41 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 30.06.2022, приблизно о 12-20, ОСОБА_3 , рухався на автомобілі марки ВАЗ 21011, р.н. НОМЕР_1 , зі швидкістю не менше 30 км/год., по автодорозі Мерефа-Лозова-Павлоград, біля перехрестя вул. Гагаріна, пров. Гагаріна та вул. Шкільна в смт. Краснопавлівка Лозівського р-ну Харківської обл., навпроти буд. №19, зі сторони м. Харків в бік м. Лозова Харківської області. При цьому, керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_3 , діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п. 16.13 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч», здійснюючи маневр повороту ліворуч, не дав дорогу водію мотоциклу "LIFAN", без р.н., - ОСОБА_2 , який рухався прямо в зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулось їх зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу " LIFAN ", без р.н. - ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження у вигляді забитої рани на волосистій частині голови в лівій тім`яно-потиличній ділянці, забитої рани в області проекції виступу підборіддя та наслідком загоєння яких в теперішній час є рубці, відкритий ІІБ перелом обох кісток лівої гомілки у середній третині. За ступенем тяжкості вищезазначений відкритий ІІБ перелом обох кісток лівої гомілки у середній третині у ОСОБА_2 це тяжке тілесне ушкодження.

Позивач ОСОБА_1 , є законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_2 в кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000394 від 01.07.2022, що підтверджується постановою слідчого СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області від 18.07.2022.

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.04.2023 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та засуджено до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік 6 місяців. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди - 22000 грн., витрати на правову допомогу в сумі 21775 грн. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь законного представника потерпілого ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди - 36051,40 грн., у відшкодування моральної шкоди - 1802,57 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.09.2023 вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.04.2023 залишено без змін.

Постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20.03.2024 вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.04.2023 та ухвалу Харківського апеляційного суду від 11.09.2023 року в частині вирішення цивільного позову законного представника потерпілого ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України скасовано і призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.04.2023 року набрав законної сили 11.09.2023.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 171 «Брумарескупроти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Преюдиційні обставини, що установлені вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою суду про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, постановлено ухвалу або прийнято постанову суду, лише в питанні чи мали місце неправомірні дії та чи вчинені вони цією особою. Ці обставини доказуванню не підлягають. Усі інші обставини повинні бути доведені учасниками справи в загальному порядку.

Вказаний вище вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.04.203 року є обов`язковим для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони даною особою.

З огляду на приписи ч.6 ст.82 ЦПК України, та обставина, що ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_2 тяжкі тілесні ушкодження, доказуванню не підлягає, тобто вина ОСОБА_3 є встановленою.

В той же час, як перевірено судом, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки ВАЗ 21011, р.н. НОМЕР_1 , на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, а тому у відповідності до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України, являється суб`єктом, що зобов`язаний виплатити потерпілому страхове відшкодування замість завдавача шкоди, у визначеному порядку.

Відносини, пов`язані із відшкодування шкоди є цивільними правовідносинами, оскільки шкоду було завдано здоров`ю, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу), а тому застосуванню підлягають положення глави 82 ЦК України та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як передбачено ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Із положень ст. ст. 3, 4 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

Відповідно до ст. 6 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Стаття 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме п.п «а» п. 41.1 визначає, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтею 23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Так, позивачем на підтвердження матеріальних витрат, пов`язаних з лікуванням неповнолітнього ОСОБА_2 від отриманих за наслідками ДТП травм були надані: виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3847 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна травматологічна лікарня» м.Харків, де ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні з 29.12.2022 по 23.01.2023 та виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №7951 Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф.О.І.Міщанінова - з 30.06.2022 по 15.07.2022, а також чеки на придбання відповідних медикаментів, медичних обладнань та проведених обстежень на загальну суму 36051,40 грн, яку позивач просить стягнути з Моторного(транспортного) страхового бюро України.

Як перевірено в судовому засіданні, в результаті наведеної вище ДТП та наслідків від неї, потерпілому неповнолітньому ОСОБА_2 було завдано шкоди, у зв`язку з чим у нього виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача - Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Суд звертає увагу, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

У деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Особа, якій завдано збитків ушкодженням здоров`я, має право на відшкодування понесених нею витрат на лікування та завданої їй моральної шкоди.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого, а також їх розмір і необхідність здійснення повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Такими доказами можуть бути довідки медичних закладів і фінансово-касові документи про понесення витрат.

Суд зазначає, що постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановляється рішення.

Так, згідно долучених до матеріалів справи копій виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №3847 Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна травматологічна лікарня» м.Харків, №7951 Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Міщанінова, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29.12.2022 по 23.01.2023 року та з 30.06.2022 по 15.07.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у вказаних медичних закладах з діагнозом: забійні рани голови та лиця, перелом с/з лівої великогомілкової кістки, що не зрісся, хронічний, посттравматичний, стрижньовий остеомієліт, норицева форма та йому надавалась медична допомога, а саме проведено ревізію рани, секвестрнекректомію, висічення нориці лівої гомілки, проведено резекцію м/гомілкової кістки, резекцію виступаючої частини гомілкової кістки, репозиція перелома в/гомілкової кістки, фіксація гіпсовою пов`язкою. Отримував анальгетики, антибактеріальну (цефтріаксон, метрогіл, ванкоміцин) проти набрякову, протизапальну, інфузійну, антикоагулянтну терапію, перев`язки, лікувальну фізкультуру, фізіотерапевтичне лікування. У хворого неодноразово за час його перебування в закладі проводилися дослідження крові, УЗД, та проводилися інші заходи для покрашення стану здоров`я пацієнта.

Позивачем до матеріалів справи долучено чеки на придбання медикаментів на суму 36051,40 грн.

Однак, суд приймає як належні докази чеки та квитанції на придбання медикаментів, медичного обладнання, медичне обстеження (РО КТ голови для оцінки травми) в період перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні у вище зазначених медичних закладах на суму 25009,30 грн.

Чеки з придбання медичних препаратів, надані поза межами перебування хворого на лікуванні в медичних закладах судом до уваги не приймаються, оскільки не підтверджуються лікарським призначенням. Крім того, деякі чеки взагалі містять лише суму, але за що саме була сплачена певна сума не вказано, деякі є неякісними, з яких неможливо встановити точно ліки, які купувались, дату та суму.

Тому позов у частині вимог про стягнення матеріальної шкоди, що полягає у понесенні витрат на лікування, підлягає частковому задоволенню на суму 25009,30 грн., що доведена позивачем.

Щодо заявленої суми моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г"і"ґ"пункту 41.1 та підпунктом "в"пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Тобто дана норма є відсилочною, оскільки саме в ст.41 даного закону закріплено випадки коли МТСБУ відшкодовує моральну шкоду і підпункт «а» пункту 41.1 ст.41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким обґрунтовується звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, до таких випадків не відноситься.

З огляду на викладене, в цій частині позовних вимог, ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, з огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до МТСБУ про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, підлягає до часткового задоволення.

Зокрема, слід стягнути з МТСБУ на користь ОСОБА_1 25009,30 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням ОСОБА_2 , а в решті вимог позову належить відмовити.

Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по даній справі, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 740,78 грн.

Щодо стягнення з позивача на користь МТСБУ витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги представник МТСБУ, адвокат Гусєв П.В., надав: копію довіреності від 19.12.2023 № 6-01/152, копію посвідчення адвоката та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11030/10; копію договору від 12.10.2021 № 4.1/12-10/2021; копію додаткової угоди до договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 року; копію додаткової угоди №892 від 03.03.2023 до договору про надання послуг у сфері права № 4.1/12-10/2021 від 12.10.2021 року.

Так, відповідно до п. п. 5.2.4 п. 5.2 договору від 12.10.2021 № 4.1/12-10/2021 вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадках, становить 2000,00 грн. у справі, в якій ціна позову становить 10000,00 грн. і більше.

Як свідчить додаткова угода від 03.03.2023 № 892, вартість послуг за ведення справи за позовом ОСОБА_1 становить 2000,00 грн.

Враховуючи надані представником МТСБУ документи, оцінюючи вартість наданих послуг з точки зору необхідності та співмірності їх розміру обставинам даної справи та обсягу наданих послуг, суд вважає їх розмір обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-82 ,89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 22, 979, 1166, 1187 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,суд,-

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, завданої злочином задовольнити частково.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 25009 гривень 30 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір в дохід держави в розмірі 740 грн. 78 коп.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, буд.8, .

Суддя Олексій ПОПОВ