У х в а л а

27 серпня 2024 року

м. Київ

Справа № 454/979/23

Провадження № 61-6753ск24

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А. ознайомився із касаційною скаргоюОСОБА_1 (далі - скаржник)

на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року

у справі за позовом скаржника до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та

в с т а н о в и в :

1. 3 травня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду (1) клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень; (2) касаційну скаргу, у якій просить скасувати їх та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

2. 20 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії цієї ухвали. Скаржник мав: обґрунтувати поважність причин пропуску строку на касаційне оскарження, додати докази, що підтверджують дату отримання копії оскарженої постанови апеляційного суду, обґрунтувати зазначену підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а саме пояснити, як, на думку скаржника, приписи статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України мали б урегулювати спірні правовідносини.

3. 9 липня 2024 року скаржник подав до Верховного Суду:

(1) заяву про поновлення строку на касаційне оскарження. Мотивував так:

- 24 січня 2024 року скаржник отримав на електронну пошту постанову апеляційного суду, що підтверджує супровідний лист Львівського апеляційного суду від 6 березня 2024 року № 03.08/77/2024;

- 26 січня 2024 року скаржник первинно подав касаційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року;

- 2 травня 2024 року скаржник отримав ухвалу Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2024 року про повернення касаційної скарги. Надав копії супровідного листа про відправлення вказаної ухвали за вих. № 13089/0/222-24 від 26 квітня 2024 року та конверта поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 571;

- 3 травня 2024 року скаржник повторно подав касаційну скаргу на оскаржені судові рішення;

(2) клопотання про продовження строку на виконання ухвали Верховного Суду від 20 червня 2024 року, у якому скаржникповторно наголосив на тому, що подає касаційну скаргу на підставі пункту 1 частини першої, пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України через відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у подібних правовідносинах. Просить:

- продовжити строк на виконання ухвали Верховного Суду від 20 червня 2024 року;

- надати текст ЦПК України, в якому встановлені вимоги, що у касаційній скарзі має бути вказано: «… Проте відсутнє пояснення того, як ті приписи мали урегульовувати спірні правовідносини. Тому скаржник має таке обґрунтування запропонувати…»;

- уточнити вимоги ухвали Верховного Суду від 20 червня 2024 року.

4. Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що у задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків слід відмовити, а касаційну скаргу - повернути скаржнику.

4.1. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

4.2. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

4.3. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

4.4. Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

4.5. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).

4.6. Відповідно до пунктів 1, 4 - 7, частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки;виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

4.7. За змістом частини другої статті 393 ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (речення друге частини третьої статті 185 ЦПК України).

4.8. Згідно з ухвалою від 19 квітня 2024 року підставою повернення первинно поданої касаційної скарги скаржника на оскаржені судові рішення Верховний Суд вказав невиконання вимоги щодо належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Верховний Суд зауважив, що за змістом оскаржених судових рішень, вирішуючи спір, суди не застосовували приписи статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України, тому доводи касаційної скарги про необхідність формування висновку Верховного Суду щодо застосування цих приписів у спірних правовідносинах є безпідставними; суди попередніх інстанцій не застосували вказані норми і не покладали їх в основу рішень (аналогічний висновок Верховний Суд сформулював у постанові від 14 лютого 2024 року у справі № 454/2859/22, в якій позивачем є скаржник, який зазначив таку ж підставу касаційного оскарження). Верховний Суд роз`яснив скаржнику право подати касаційну скаргу повторно за умови, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

4.9. У повторно поданій касаційній скарзі скаржник знову зазначив, що оскаржує судові рішення через відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування приписів статей 8, 22, 40, 55, 56, 64, 129, 129-1, 151-2 Конституції України у подібних правовідносинах.З огляду на відсутність обґрунтування цієї підстави касаційного оскарження в ухвалі від 20 червня 2024 року Верховний Суд звернув увагу скаржника, зокрема, на те, що йому слід пояснити, як вказані приписи Конституції України мали урегулювати спірні правовідносини.

4.10. Як слідує зі змісту заяви про продовження строку на виконання ухвали Верховного Суду від 20 червня 2024 року, скаржник не виконав обов`язку надати суду повні та достовірні пояснення з питання, яке суд поставив у цій ухвалі (щодо обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України), не вчинив відповідну дію у визначений судом строк, тобто не навів будь-яких вмотивованих аргументів стосовно необхідності формування висновку Верховного Суду щодо застосування низки норм Конституції України у контексті спірних правовідносин з урахуванням встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, предмета та підстав позову. Замість цього скаржник поставив зустрічні вимоги до суду надати йому текст ЦПК України із цитатою, яку скаржник переписав з ухвали Верховного Суду від 20 червня 2024 року, а також уточнити вимоги вказаної ухвали.

4.11. Із ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2024 року про повернення касаційної скарги скаржник достеменно знав, що може вдруге подати касаційну скаргу лише у тому разі, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення, тобто якщо належно обґрунтує підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини другої статті 389 ЦПК України. Подаючи касаційну скаргу вдруге, скаржник відповідний обов`язок не виконав, таке обґрунтування не навів. Після того на підставі ухвали Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху (в якій суд звернув увагу скаржника на цей недолік його скарги) він мав можливість надати суду необхідне обґрунтування, але цього не зробив. Більше того, поставив зустрічні вимоги до суду. Така поведінка скаржника не є добросовісним користуванням процесуальними правами на заявлення клопотання та на подання касаційної скарги.

4.12. З огляду на вказане немає підстав для продовження скаржникові строку на усунення недоліків касаційної скарги. Ці недоліки скаржник у строк, встановлений судом, у повному обсязі не усунув. У клопотанні протиставив власне уявлення про застосування норм процесуального права тому обов`язку, який для скаржника визначив суд (первинно - в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2024 року, повторно - в ухвалі від 20 червня 2024 року). Тому касаційну скаргу слід визнати неподаною та повернути.

Керуючись статтями 2, 43, 44, 127, 185, 260, 261, 393 ЦПК України,

у х в а л и в :

1. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.

2. Повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 5 жовтня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

3. Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, а ОСОБА_1 - також додані до скарги матеріали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима