Справа № 643/9540/24
Провадження № 2/643/4384/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Замікула Б.С., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі,

УСТАНОВИВ:

27.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі, а саме: провести технічну інвентаризацію та виготовити технічний паспорт на весь будинок розташований за адресою АДРЕСА_1 в цілому.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що є співвласником житлового будинку, розташованого за вказаною адресою. Як стверджує позивач, інший співвласник (відповідач) систематично порушує правила використання спільної часткової власності, внаслідок здійснення самовільних прибудов та переміщення огорожі.

З наведених підстав позивач просить захистити її права у спосіб, вказаний у прохальній частині позовної заяви.

Перевіривши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява, серед іншого, повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способами захисту суб`єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ч.2 ст. 16 ЦК України.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту її права чи інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19, від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19, від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 08, 09, 22.02.2022 у справах № 209/3085/20, № 910/6939/20, № 761/36873/18 та ін.).

Якщо обраний позивачем спосіб захисту порушеного права враховує зміст порушеного права, характер його порушення, наслідки, які спричинило порушення, правову мету, якої прагне позивач, обставини, наслідки порушення, такий спосіб захисту відповідає властивості (критерію) належності.

Іншою не менш важливою, окрім належності, є така властивість (критерій) способу захисту порушених прав та інтересів, як ефективність можливість за наслідком застосування засобу захисту відновлення, наскільки це можливо, порушених прав та інтересів позивача.

Ефективним є спосіб захисту, який забезпечує відновлення порушеного права позивача (спричиняє потрібні результати) без необхідності вчинення інших дій з метою захисту такого права, повторного звернення до суду задля відновлення порушеного права. Тобто спосіб захисту, який виходячи з характеру спірних правовідносин та обставин справи здатен призвести до відновлення порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів (має найбільший ефект у відновленні) (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.11.2023 у справі № 910/12832/21).

Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду необхідно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Саме в такому значенні має розумітися ефективний захист порушених прав особи (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 910/2592/19).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (постанова Верховного Суду від 09.05.2021 у справі № 939/1078/20).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, метою звернення до суду є прагнення позивача відновити свої права, як співвласника будинку, що порушуються іншим його співвласником, внаслідок здійснення самовільних прибудов та переміщення огорожі.

Проте обраний позивачем спосіб захисту своїх прав є неналежним та неефективним, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 39-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна - це комплекс робіт з метою визначення складу, фактичної площі, об`єму, технічного стану та/або визначення змін зазначених характеристик за певний період часу із виготовленням відповідних документів (матеріалів технічної інвентаризації, технічного паспорта) з використанням Реєстру будівельної діяльності.

Згідно з ч.2 ст. 39-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна проводиться юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, у складі яких працює один або більше відповідальних виконавців окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, які пройшли професійну атестацію та отримали кваліфікаційний сертифікат на право виконання робіт із технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна відповідно до Закону України "Про архітектурну діяльність":

1) перед прийняттям в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (у тому числі після проведення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єкта будівництва, щодо якого набуто право на виконання будівельних робіт);

2) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, щодо якого набуто право на виконання будівельних робіт;

3) перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився внаслідок поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли за результатами такого поділу, об`єднання або виділення частки шляхом реконструкції закінчений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію;

4) перед прийняттям в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, визначених пунктом 9 розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону;

5) на підставі судового рішення;

6) в інших випадках за бажанням замовника/власника об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва.

Технічна інвентаризація не вимагається для державної реєстрації спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.

Як визначено п. 5 Порядку проведення технічної інвентаризації (далі - Порядок), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 488 № від 12.05.2023, технічна інвентаризація поділяється на первинну або повторну. Первинною є технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна, яка проводиться вперше. Повторною є технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна, яка визначає зміни характеристик об`єкта нерухомого майна за певний період часу.

Згідно з п.6 Порядку технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна у випадках, визначених п. 1-4, 6 ч.2 ст. 39-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», проводиться на підставі договору, який укладається між виконавцем та замовником або уповноваженою ним особою. У випадку, визначеному п.5 ч.2 ст. 39-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», технічна інвентаризація об`єкта нерухомого майна проводиться на підставі судового рішення.

Отже, проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та виготовлення технічного паспорта є обов`язковим з метою первинної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт чи об`єкт, який утворився в результаті поділу. В інших випадках, технічна інвентаризація проводиться за бажанням замовника/власника об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва.

Водночас проведення технічної на підставі судового рішення може здійснюватися як спосіб забезпечення доказів у порядку, передбаченому § 8 Глави 5 ЦПК України з метою повного з`ясування обставин справи, пов`язаних із порушенням законодавства у сфері будівництва.

Відтак, посилаючись на вказані положення законодавства, не можна стверджувати, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права передбачений законом в контексті спору, який просить вирішити позивач.

Крім того, заявлена позивачем вимога про проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорт на будівлю, не матиме наслідком усунення порушень, про які зазначає позивач, та не призведе до остаточного вирішення спору, який існує між сторонами.

Також позивач просить відстрочити або розстрочити сплату судового збору, посилаючись на матеріальне становище.

Вивчивши документи, якими позивач обґрунтовує неможливість сплати судового збору, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлено ставку судового збору у такому розмірі - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, при зверненні фізичної особи до суду із позовною заявою немайнового характеру належить сплатити судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Як визначено ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Положенням ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» конкретизовано умови звільнення від сплати судового збору, однак ключовою підставою для звільнення є визначення майнового стану сторони.

Відтак, наведені норми передбачають право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору. При цьому, ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» йдеться, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції. Понад те, у вказаному рішенні ЄСПЛ вказав, що положення п.1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (§ 44 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Kniat v. Poland»; § 63, 64 рішення ЄСПЛ від 26.07.2005 у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (§ 111 рішення ЄСПЛ від 20.02.2014 у справі «Shishkov v. Russia»).

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Наведені заявником обставини не можуть бути єдиною необхідною підставою для звільнення від сплати судового збору, оскільки визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану.

Зокрема, вказані обставини можуть бути підтверджені: довідкою з територіального органу Державної податкової служби України щодо отриманого позивачем загального розміру доходу за календарний рік; документами на підтвердження статусу малозабезпеченої особи, дохід якої є нижчим від прожиткового мінімуму, що могло б беззаперечно свідчити про скрутне матеріальне становище; отриманням допомоги по безробіттю; довідкою про склад сім`ї; наявністю на утриманні непрацездатних членів сім`ї; банківськими документами про відсутність на рахунку коштів тощо.

Однак, до позовної заяви не долучено актуальних (станом на дату звернення до суду) документів, які б підтверджували майновий стан позивача. Наведене унеможливлює вирішення судом питання про можливість відстрочення або розстрочення сплати судового збору

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

При цьому суд враховує практику ЄСПЛ відповідно до якої право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992, заява № 12964/87).

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу час для усунення недоліків, наведених в ухвалі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 175, 177, 185, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове виконання обов`язку в натурі - залишити без руху.

Надати стороні строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити, що у випадку, якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатись неподаною і повертається позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Б.С. Замікула