Справа № 344/6416/24
Провадження № 2/344/2179/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання визнання нікчемними окремих положень договору кредиту, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання визнання нікчемними окремих положень договору кредиту, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, покликаючись на те, що 15 жовтня 2020 року між ним, як Позичальником, та АТ «Ідея Банк», як Кредитодавцем, був укладений Договір кредиту № Е07.00108.007077268, згідно якого Банк надав позику на наступних умовах: тип кредиту-єдиний споживчий кредит (пункт 1.1 Договору, пункт 3 Додатку № 1 до Договору); сума кредиту 285500,00 грн (пункт 1.2 Договору); процентна ставка за користування кредитом -10,99 % річних, усього на суму 50327,47 грн (пункт 1.3 Договору, графа 6 пункту 5 Додатку № 1 до Договору); плата за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості - 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту що складає 204532,20 грн (пункт 1.5 Договору, графа 7.4 пункту 5 Додатку № 1 до Договору); загальна вартість позики за весь строк користування кредитом, в тому числі: тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі-540459,67 грн (графа 10 пункту 5 Додатку № 1 до Договору); кредитні кошти в сумі 285500,00 грн зараховуються на рахунок UА0225133 Позичальника, який відкритий у Банку (пункт 1.7 Договору); строк кредиту 36 місяців (пункт 1.4 Договору); початок повернення кредиту - 09.11.2020, останній платіж - 15.10.2023 (пункт 1.6 Договору, графа 2 пункту 5 Додатку № 1 до Договору).

Позивач зазначає, що під час ретельного вивчення документів Договору він дізнався, що Банк нарахував відсотки за користування кредитними коштами на загальну суму 56327,47 грн та щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, що складає 204532,20 грн. По цьому питанню 28 жовтня 2020 року він звернувся до Кредитодавця з проханням пункт 1.3 та 1,5 Договору привести у відповідність до Законів України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», № 1734-VІІІ від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування», № 2121-111 від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність», та № 2011-XII від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зі змінами та доповненнями. Водночас надіслав оригінал Довідки від 20.10.2020 № 2232 про проходження військової служби за контрактом. Листом від 20 листопада 2020 року № 21.2/164211 Банк інформував, що всі нарахування за Кредитним договором призупинені з дати його укладання, в рамках дії пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII і надіслав оновлений Графік щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року за підписом директора Департаменту кредитного адміністрування п. Куніцького Р.В. Водночас було звернено увагу позивача на те, що з дати закінчення «особливого періоду» нарахування відсотків та щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості буде відновлено і відповідно вищеназваний графік буде недійсний. У грудні 2021 року йому надійшло інформаційне повідомлення за № 3в-К-2021/2341 про те що, Банк, починаючи з 01 квітня 2021 року, відновив нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, а також пені та штрафних санкцій за Договором, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року № 1357-ІХ (набрав чинності 23 квітня 2021 року), яким внесено зміни до пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII. Цим же повідомленням було запропоновано надати підтверджуючі документи щодо факту призову на військову службу під час мобілізації з вказанням дати завершення призову або факту участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. З огляду на це повідомлення, 03 листопада 2021 року, 05 грудня 2022 року, та 08 лютого 2023 року ним було надіслано звернення до Голови правління Банку, у яких наголошено, що Велика Палата Верховного Суду по результатам розгляду справи 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) за позовом до ПАТ «Ідея Банк», у постанові від 13 липня 2022 року дійшла висновку про те, що положення пунктів договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту в термінах та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за договором, є нікчемними. Також просив, на підставі пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII (в редакції на час укладання Договору) та статті 58 Конституції України залишити оновлений Графік щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року. В додаток надіслав Довідку № 1872 від 01 грудня 2022 року про проходження військової служби. Листами від 29 листопада 2021 року № Вих.Зв-К-2021/2341, від 27 грудня 2022 року № Вих.Зв-К-2022/6365 та від 23 лютого 2023 року № Вих.Зв-К-2023/958 Банк повідомив, що відновлення нарахувань відсотків, комісії, пені та штрафних санкцій за Договором відбулись у зв`язку з тим, що 30.03.2021 були внесені зміни до пункту 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ, водночас запропонував надіслати перелік документів. Також наголосив що згідно умов ДКБОФО п.9.9 та 9.14.2 він зобов`язаний повернути кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості до дня числа кожного місяця, згідно з Графіком, що вказаний у Договорі кредиту.

Незважаючи на порушення Кредитодавцем вимог Законів № 1023-ХІІ, № 1734-VІІІ та № 2011-XII, він продовжував виконувати взяті зобов`язання за Договором. Станом на 21 вересня 2023 року ним було повернуто коштів на загальну суму 324003,80 грн з урахуванням листа Банку від 20 листопада 2020 року № 21.2/164211, оновленого Графіку щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року та інших документів банківської установи з цього питання.

Позивач зазначає, що для досудового врегулювання спору, 09 січня 2024 року та 19 лютого 2024 року він в черговий раз звернувся заявами до Кредитодавця, якими обґрунтував своє законне право на списання нарахованих в період з 01 квітня 2021 року по 15 жовтня 2023 року відсотків за користування кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості. З огляду на викладене просив надати йому довідку про відсутність заборгованості з платежів та закінчення дії договору. Листами № Вих.Зв-К-2024/407 від 09.02.2024 та № Вих.Зв-К-2024/845 від 19.03.2024 Банк повідомив, що починаючи з 01 квітня 2021 року Договір розпочав діяти на раніше узгоджених умовах, а саме було відновлено нарахування процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі, який встановлено Додатком №1 до Договору. Також інформував, що станом на 09.02.2024 заборгованість становить 179235,65 грн.

З огляду на вищезазначене, позивач просить визнати нікчемними:

пункти 1.3 та 1.5 Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» щодо стягнення плати за користування кредитом та обслуговування кредитної заборгованості;

пункт 4 Паспорта споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) в частині процентної ставки відсотків річних у розмірі 10,99 %, а також в частині плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку п. 5;

графу 6 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати процентів за користування кредитом в розмірі 50327,47 грн;

графу 7.4 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 204532,20 грн;

зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року з огляду на нікчемність пунктів 1.3 та 1.5 цього Договору, а також графи 6 пункту 5, та графи 7.4 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року);

стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч гривень) 00 копійок.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому вказує на безпідставність заявлених позовних вимог. Зазначає, що Законом України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що пільги поширюються лише на військовослужбовців під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів. Позивач не надав жодних документів , які б підтверджували його участь у бойових діях. Посилання на постанову Верховного суду від 18.01.2023 року по справі № 642/548/21 щодо правової позиції по пункту 15.ст. 14 вищевказаного Закону не можуть братися до уваги, адже правовідносини, які вирішувалися цією судовою справою виникли до набрання чинності Закону № 1357-1Х від 30.03.2021, яким власне і внесені зміни до п.15 ст. 14 такого змісту: Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Щодо вимоги позову про стягнення моральної шкоди зазначив, що незрозуміло, яким чином керівництво Банку принижувало честь і гідність позивача, адже відповіді надавалися вчасно, і Банк діяв в межах Закону. Позивач сплатив по кредитному договору всього 324118,00 грн, з яких тіло - 206620,42 грн, відсотки - 28434,70 грн, комісія - 89062,88 грн.

Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. 12.08.2024 позивач подав заяву про розгляд справи без його участі позивача. Просить задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача не прибув у судове засідання, надавши суду відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми.

Як вбачається із матеріалів справи 15 жовтня 2020 року між АТ «Ідея Банк» (Банк/Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник/Споживач) був укладений Договір кредиту № Е07.00108.007077268 (надалі-Договір), згідно якого Банк надав Позичальнику позику на наступних умовах:

тип кредиту - єдиний споживчий кредит (пункт 1.1 Договору);

сума кредиту - 285500,00 грн (пункт 1.2 Договору);

процентна ставка за користування кредитом - 10,99 % річних, змінювана (пункт 1.3 Договору);

строк кредиту - 36 місяців (пункт 1.4 Договору);

плата за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості - 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту, що складає 204532,20 грн. (пункт 1.5 Договору, графа 7.4 пункту 5 Додатку № 1 до Договору);

загальна вартість позики за весь строк користування кредитом, у тому числі: тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі - 540459,67 рн (графа 10 пункту 5 Додатку № 1 до Договору).

Кредитні кошти в сумі 285500,00 грн зараховуються на рахунок UА0225133 Позичальника, який відкритий у Банку (пункт 1.7 Договору).

Початок повернення кредиту - 09.11.2020, останній платіж - 15.10.2023 (пункт 1.6 Договору, графа 2 пункту 5 Додатку № 1 до Договору).

28 жовтня 2020 року позивач звернувся до Кредитодавця з проханням пункт 1.3 та 1.5 Договору привести у відповідність до Законів України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», № 1734-УІІІ від 15 листопада 2016 року «Про споживче кредитування», № 2121-111 від 07 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність», та № 2011-XII від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зі змінами та доповненнями. Як додаток позивач долучив Довідку від 20.10.2020р. № 2232 про проходження військової служби за контрактом (а.с. 18-19).

Листом від 20 листопада 2020 року № 21.2/164211 АТ «Ідея Банк інформував позивача, що всі нарахування за Кредитним договором призупинені з дати його укладання, в рамках дії пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII та надіслав оновлений Графік щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року. Було звернено увагу позивача на те, що з дати закінчення «особливого періоду» нарахування відсотків та щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості буде відновлено і відповідно вищеназваний графік буде недійсний.

Згідно інформаційного повідомлення за № Зв-К-2021/2341 від 29.11.2021 Гурзу проінформовано про те що Банк, починаючи з 01 квітня 2021 року, відновив нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за обслуговування кредиту, а також пені та штрафних санкцій за Договором, посилаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку» від 30 березня 2021 року № 1357-ІХ (набрав чинності 23 квітня 2021 року), яким внесено зміни до пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII. Цим же повідомленням запропоновано позивачу надати підтверджуючі документи щодо факту призову на військову службу під час мобілізації з вказанням дати завершення призову або факту участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

03 листопада 2021 року, 05 грудня 2022 року та 08 лютого 2023 року ОСОБА_1 надсилав звернення до Голови правління Банку, у яких вказував, що Велика Палата Верховного Суду по результатам розгляду справи 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) за позовом до ПАТ «Ідея Банк» у постанові від 13 липня 2022 року дійшла висновку про те що положення пунктів договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту в термінах та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за договором є нікчемними. На підставі пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII (в редакції на час укладання Договору) та статті 58 Конституції України залишити оновлений Графік щомісячних платежів від 16 листопада 2020 року. Як додаток позивач надіслав Довідку № 1872 від 01 грудня 2022 року про проходження військової служби.

Листами від 29 листопада 2021 року № Вих.Зв-К-2021/2341, від 27 грудня 2022 року № Вих.Зв-К-2022/6365 та від 23 лютого 2023 року № Вих.Зв-К-2023/958 Банк повідомив ОСОБА_1 , що відновлення нарахувань відсотків, комісії, пені та штрафних санкцій за Договором відбулись у зв`язку з тим, що 30.03.2021 були внесені зміни до пункту 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ. Водночас позивачу запропоновано надіслати перелік документів. Також наголосив що згідно умов ДКБОФО п.9.9 та 9.14.2 позивач зобов`язаний повернути кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості до дня числа кожного місяця, згідно з Графіком, що вказаний у Договорі кредиту.

Як слідує з матеріалів справи, 09 січня 2024 року та 19 лютого 2024 року позивач звертався із заявами до відповідача, у яких обґрунтував своє право на списання нарахованих в період з 01 квітня 2021 року по 15 жовтня 2023 року відсотків за користування кредитом та комісію за обслуговування кредитної заборгованості та просив надати довідку про відсутність заборгованості з платежів та закінчення дії договору.

Листами № Вих.Зв-К-2024/407 від 09.02.2024 та № Вих.Зв-К-2024/845 від 19.03.2024 Банк повідомив, що починаючи з 01 квітня 2021 року Договір розпочав діяти на раніше узгоджених умовах, а саме було відновлено нарахування процентів та плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі, який встановлено Додатком № 1 до Договору. Також інформував, що станом на 09.02.2024 заборгованість становить 179235,65 грн.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону чинній у березні 2021 року), яку доповнено пунктом 15 такого змісту: «військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються».

Згідно п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції Закону № 1357-IX від 30.03.2021, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно із Законом України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Встановлено, що 16 липня 2016 року ОСОБА_1 був призваний до військової служби за призовом на особливий період і є військовослужбовцем Управління державної охорони України на теперішній час, що підтверджується Довідкою № 760 від 02.04.2024 року, яка складена на підставі листа Міністерства оборони України № 322/2/7142 від 21.08.2014.

Відповідно до статей 5, 6, 7, 9, 11, 12 Закону України «Про державну охорону органів державної влади України та посадових осіб» № 160/98-ВР від 04 березня 1998 року, правових норм пунктів 17, 18 статті 1, пункту 2 статті 12 та статті 21 Закону України «Про національну безпеку України» № 2469-VІІІ від 21 червня 2018 року, Управління державної охорони України є державним правоохоронним органом спеціального призначення та посідає особливе місце у системі забезпечення національної безпеки і оборони держави. Головні завдання спецслужби спрямовані на охорону Президента України, вищих посадових осіб держави та об`єктів їх перебування.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері соціального і правового захисту військовослужбовців є, зокрема, Закон України № 2011-XII від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі - Закон № 2011-XII) преамбула якого стверджує, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

У статті 1-2 даного Закону закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членам їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

08 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» № 1275-VII від 20 травня 2014 року. Цей нормативно-правовий акт доповнив статтю 14 Закону № 2011-XII пунктом 15, за змістом якого військовослужбовцям, з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

В подальшому Законами України № 1357-ІХ від 30 березня 2021 року та № 2459-IX від 27 липня 2022 року були внесені зміни до пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII, яким встановлено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Верховний Суд у постанові від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21 (провадження № 61-9565св22) виклав правову позицію, згідно з якою пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою, і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Зважаючи на вищенаведені норми та наявні докази у матеріалах справи, суд вбачає, що ОСОБА_1 , починаючи з 16 липня 2016 року проходить військову службу в особливий період та під час мобілізації у правоохоронному органі спеціального призначення і за специфікою служби бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони. За таких обставин наявні підстави стверджувати, що позивач підпадає під дію пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII та має право не сплачувати проценти за користування кредитом, пеню та штрафними санкціями.

Відповідно до положень частини 1-5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року (надалі - Закон № 1023-ХІІ), у редакції чинній на час укладання Договору, продавець (виконавець,виробник) не може включати у договори із споживачем умови які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Стаття 11 Закону № 1023-ХІІ передбачає, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року (надалі - Закон № 1734-VIII).

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону № 1734-VІІІ загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) для отриманням, обслуговування та повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 цього Закону, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються зокрема комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

За приписами частини 1 статті 11 Закону № 1734-VІІІ(у редакції, чинній на час укладання Договору), після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит.

З вищевикладеного вбачається, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Як вбачається, позивач за весь період кредитних відносин один раз звернувся до Банку з вимогою надати інформацію про стан платежів за Договором, про що свідчить лист відповідача№ Вих.Зв-К-2023/2236 від 24.05.2023.

Відповідно до частини 5 статті 12 Закону № 1734-VІІІ умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України), правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною другою, третьою статті 215 ЦК України визначено що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За приписами частини першої статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року, за результатами розгляду справи № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), за позовом до ПАТ«Ідея Банк» вказано, що на підставі правового аналізу договору кредиту комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплати інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (пункт 31.29 постанови).

Зважаючи на вище наведене, суд вважає підставними вимоги позову про визнання нікчемними: пунктів 1.3 та 1.5 Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» щодо стягнення плати за користування кредитом та обслуговування кредитної заборгованості; пункту 4 Паспорта споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) в частині процентної ставки відсотків річних у розмірі 10,99 %, а також в частині плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку п. 5; графи 6 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати процентів за користування кредитом в розмірі 50327,47 грн; графи 7.4 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 204532,20 грн; зобов`язання Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року з огляду на нікчемність пунктів 1.3 та 1.5 цього Договору, а також графи 6 пункту 5, та графи 7.4 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року).

Що стосується вимоги позову про стягнення з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 компенсації за нанесену моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч гривень) 00 копійок, суд зазначає наступне.

Порядок та правові підстави відшкодування моральної шкоди визначаються статтею 23 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 49-51 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» (далі Постанова ПВСУ) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пункт 9 зазначеної Постанови Пленуму ВСУ передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної моральної шкоди відповідачем, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі ст. 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.

Посилання позивача на те, що керівництво Банку, ігноруючи вимоги законів України, Конституції України, умисно принижує його честь як військовослужбовця правоохоронного органу спеціального призначення, що стоїть на варті Закону та забезпечує безпеку і оборону держави в особливий період, необхідність постійного звернення до Банку, доведення свого права яке гарантоване законодавством України, вимушеного надання документів які не передбачені листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142, негативно впливає на несення ним служби, створює безліч турбот, що в кінцевому результаті призвело до душевних страждань, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами факту і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої не обґрунтований, у зв`язку з чим суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Відтак, за встановлених судом обставин, суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи, що позивач при пред`явлені позову був звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 3028 грн.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання визнання нікчемними окремих положень договору кредиту, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати нікчемними:

пункти 1.3 та 1.5 Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» щодо стягнення плати за користування кредитом та обслуговування кредитної заборгованості;

пункт 4 Паспорта споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) в частині процентної ставки відсотків річних у розмірі 10,99 %, а також в частині плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,99 % середньомісячно від початкової суми кредиту згідно графіку п. 5;

графу 6 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати процентів за користування кредитом в розмірі 50327,47 грн;

графу 7.4 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року) щодо плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 204532,20 грн.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року з огляду на нікчемність пунктів 1.3 та 1.5 цього Договору, а також графи 6 пункту 5, та графи 7.4 пункту 5 Паспорту споживчого кредиту (Додаток № 1 до Договору кредиту № Е07.00108.007077268 від 15 жовтня 2020 року).

В решті вимог позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави 3028 грн 00 коп судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 28.08.2024 року.