ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6911/24 Справа № 237/1316/21 Суддя у 1-й інстанції - Ліпчанський С.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Зубакової В.П., Корчистої О.І.

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 237/1316/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 23 січня 2024 року, постановлену у складі судді Ліпчанського С.М., -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Мар`їнського районного суду Донецької області із позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

В обґрунтування позову зазначив, що 17.01.2007 року ним ( ОСОБА_1 ) було підписано заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про оформлення кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового користування, з кредитним лімітом в розмірі 2000,00 грн. ОСОБА_1 користувався кредитною карткою та щомісяця повертав грошові кошти, шляхом поповнення карткового рахунку.

05.09.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звертався до Мар?їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з позивача ОСОБА_1 заборгованості за вищевказаним договором.

28.11.2016 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір реструктуризації заборгованості за договором, як умову для відзиву позовної заяви.

За договором реструктуризації АТ КБ «Приватбанк» прощена ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 41777,81 грн.

Провадження у справі №237/3293/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» ухвалою Мар?їнського районного суду Донецької області від 02.03.17 року було закрито.

На виконання угоди про реструктуризацію заборгованості від 28.11.2016 року, в період з 28.11.2016 року по 31.05.2017 року ОСОБА_1 було сплачено на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 19791,87 грн.

01.08.2019 року Мар`їнським районним судом Донецької області прийнято заочне рішення по цивільній справі №237/509/19 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. З ОСОБА_1 стягнуто заборгованість, яка утворилася за період з 17.01.2007 року по 31.01.2018 року, в розмірі 44450,01 грн., вказаний позов було подано 31.01.2019 року.

Ухвалою Мар?інського районного суду Донецької області було скасовано заочне рішення, та призначено справу до розгляду.

В межах розгляду Мар`їнським районним судом Донецької області цивільної справи №237/509/19 ОСОБА_1 було надано відзив на позовну заяву, а також заяву про поворот виконання судового рішення. Після чого АТ КБ «Приватбанк» надав до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, і ухвалою суду від 19.08.2020 року позовну заяву по справі справи №237/509/19 було залишено без розгляду.

Але спір, щодо повернення безпідставно отриманих АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 19791,87 грн., які було отримано на підставі нікчемної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 28.11.2016 року - не вирішено, в зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 23 січня 2024 року у задоволенні частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням позивач подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати, та постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не вірно визначився із предметом спірних правовідносин, внаслідок чого не застосував норми права, які визначають порядок застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі, у разі її недотримання такий договір є нікчемним.

При укладенні генеральної угоди банк використав факсимільне відтворення підпису голови правління ПАО КБ «Приватбанк». Позивач такої згоди не надавав, без такої згоди Генеральна угода не може вважатися такою, що містить підписи обох сторін, вимоги щодо письмової форми правочину не дотримані, тому генеральна угода є нікчемною в силу закону. Відповідно до ст.216 ЦК України підлягають застосуванню наслідки нікчемного правочину, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 19791,87 грн.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.01.2007р. ОСОБА_1 виявив бажання користуватися банківськими послугами та звернувся до відділення «Приватбанк». Заповнив та підписав Анкету-Заяву (міститься у матеріалах справи), вказавши про бажання отримати платіжну картку кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду. При цьому позивачу було повідомлено про умови використання кредитних коштів, а саме: базова відсоткова ставка 1,9% в місяць на залишок заборгованості та щомісячна комісія у розмірі 1%. За наслідками укладеного договору, ОСОБА_1 отримав картку НОМЕР_1 .

З 20.03.2007р. позивач використовував кредитні кошти протягом 8 років. З серпня 2014 року ОСОБА_1 перестав здійснювати сплати за договором, за наслідком чого АТ КБ «Приватбанк» у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

28.11.2016р. АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , діючи на підставі власного волевиявлення, уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

При підписанні генеральної угоди зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк» використано факсимільне відтворення підпису голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубілета А.В., а також проставлено відбиток печатки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з пунктами 1.1.1, 1.1.2 генеральної угоди сторони домовилися зменшити розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме: проценти на 41777,81 грн, комісію на 79,34 грн, пеню на 0,0 грн, штраф на 0,0 грн. Визначили, що заборгованість за договором 1 з дати підписання генеральної угоди складає 19791,87 грн.

Пунктами 1.5-1.7 генеральної угоди передбачено, що підписання цієї генеральної угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. Всі інші умови договорів, які не суперечать розділу «Реструктуризація заборгованості» цієї генеральної угоди, залишаються незмінними. Ця генеральна угода у частині розділу «Реструктуризація заборгованості» діє в межах строку дії договору 1.

Згідно з пунктом 1.8 генеральної угоди при укладенні генеральної угоди банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банка, а також відтворення відтиску печатки банка технічними друкарськими засобами.

У відповідності до пункту 2.1 генеральної угоди банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 16 708,87 грн. на строк 06 місяців з 28.11.2016 року по 31.05.2017 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків у розмірі 1,083 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом у встановленні у заяві строки. Погашення заборгованості відбувається починаючи з «1» по «25» число кожного місяця. Позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 2891,35 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат у відповідності до умов та правил. Остання дата погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 травня 2017 року.

Пунктом 2.3 генеральної угоди визначено, що для надання послуг банк видає позичальнику платіжну картку відповідно до пункту 2.1 генеральної угоди.

Відповідно до пункту 2.5, 2.8 генеральної угоди, позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, проценти, винагороду відповідно до генеральної угоди та умов та правил. При порушені позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в умова та правилах за кожен день прострочення.

Згідно до п. 2.11 Угоди ОСОБА_1 доручає Банку здійснити погашення заборгованості по кредиту в передбачені строки за рахунок коштів, розміщених на будь якому рахунку, відкритому у Банку.

22.05.2017р. ПриватБанком на виконання умов Генеральної угоди було перераховано грошові кошти, розміщені на рахунку позивача, відкритому у ПриватБанку, на погашення заборгованості за кредитним договором. Залишок заборгованості за кредитним договором списано.

Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 01.08.2019 року за позовом АТ КБ «Припатбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з останнього стягнуто заборгованість за договором б/н від 17.01.2007 року в розмірі 44450,01 грн.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 19.08.2020 року позовну заяву по справі справи №237/509/19 було залишено без розгляду,

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 19.08.2020р., в задоволенні заяви ОСОБА_1 про поворот виконання рішення суду відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що АТ КБ «ПриватБанк» при укладенні спірного договору навмисне ввів в оману ОСОБА_1 щодо обставин, які мають істотне значення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Цивільні правочини, які порушують публічний порядок, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року в справі №916/3156/17 відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 березня 2016 року у справі №6-308цс16, у частині застосування таких способів захисту прав та інтересів, як визнання нікчемного правочину недійсним і встановлення нікчемності правочину.

Верховний Суд України у постанові зазначив, що відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами.

Однак, Велика Палата Верховного Суду визначила, що такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину не є способом захисту прав та інтересів, установлених законом. Суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у своєму рішенні спосіб захисту, який не встановлений законом, лише за умови, що законом не встановлено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу. Отже, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Визнання правочину недійсним як спосіб захисту цивільних прав та інтересів застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого, чи інша заінтересована особа, вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для задоволення позову відсутні.

Частиною третьою статті 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, допускається у випадках встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, у пункті 1.8 генеральної угоди укладеної між сторонами, визначено, що при її укладенні банк використовує факсимільне відтворення підпису голови правління банку, а також відтворення відбитку печатки банку технічними друкованими пристроями. Отже ОСОБА_1 , підписуючи генеральну угоду, погодився на використання факсимільного відтворення підпису іншої сторони правочину.

Як встановлено судом першої інстанції, та не заперечувалось самим позивачем, на виконання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості від 28.11.2016 року у період з 28.11.2016 року по 31.05.2017 року, ним було сплачено на користь АТ «ПриватБанк» 19791,87 грн., чим підтверджується волевиявлення позивача по справі і його розуміння зобов`язань перед банком по даній угоді.

Також факт отримання банківської картки, користування наданими коштами та часткове погашення заборгованості ОСОБА_1 не заперечував, що свідчить про виконання генеральної годи сторонами.

Таким чином підписання генеральної угоди головою правління АТ КБ «ПриватБанк» за допомогою факсимільного відтворення його підпису за обставин даної справи не свідчить про її нікчемність.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав вважати генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 28.11.2016 року укладеною між сторонами нікчемною.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні генеральної угоди банк використовував факсимільне відтворення підпису голови правління ПАО КБ «ПриватБанк», а позивач такої згоди не надавав, є безпідставними та спростовуються вищевикладеним.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування заочного рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 23 січня 2024 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: