ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/326/23

Провадження № 22-ц/4820/1244/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Чебан О.М.,

учасники справи: представник апелянта адвокат Адамчук Л.В.,

прокурор ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2024 року (суддя Бурлак Г.І.) за позовом керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Теофіпольської селищної ради до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року керівник Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Теофіпольської селищної ради звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що наказом ГУ Держгеокадастру від 05 грудня 2019 року № 22-11250-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 1,5958 га для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Ільковецької сільської ради Теофіпольського району.

На підставі вказаного наказу ОСОБА_3 виготовила проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, який затверджено наказом ГУ Держгеокадастру від 13 січня 2020 року № 22-383-СГ (далі - наказ), земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :03:009:0129, про що внесено відомості до Державного земельного кадастру України.

30 січня 2020 року державний реєстратор зареєстрував право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер :03:009:0129, яку надалі на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 березня 2020 року ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_2 .

Під час вивчення питання законності надання земельних ділянок встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :03:009:0129, яка надана у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства, утворена в результаті поділу земельної ділянки, кадастровий номер 0:03:009:0122, площею 23,5958 га, що підтверджується інформацією з листа ГУ Держгеокадастру від 11 січня 2023 року №73/281-23.

Відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 15.10.2019 земельну ділянку з кадастровим номером :03:009:0122 включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної форми власності права оренди, які пропонуються до продажу на земельних торгах, тільки 16.11.2020 - виключено із переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які були виставлені на торги.

Отже, на час прийняття наказу земельна ділянка, яка надана ОСОБА_3 , включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, права на які можуть бути продані на земельних торгах.

З огляду на те, що земельна ділянка площею 23,5958 га, кадастровий номер :03:009:0122, включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності для продажу прав на них на земельних ділянках, вона не могла бути відчужена, передана в заставу, надана у користування до завершення торгів.

Всупереч вимог ст. 136 ЗК України земельна ділянка загальною площею 1,5958 га, кадастровий номер :03:009:0129, яка на час набуття розташовувалась на території Ільковецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області (на даний час Теофіпольська ТГ), вибула із земель сільськогосподарського призначення, та не могла надаватись у власність ОСОБА_3 . Зазначене призвело до того, що ОСОБА_4 придбала земельну ділянку в особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності Теофіпольської селищної ради, тому підлягає витребуванню у добросовісного набувача ОСОБА_4 на користь держави в особі Теофіпольської селищної ради.

Протиправне набуття права власності на спірну земельну ділянку грубо порушує інтереси держави в особі Теофіпольської селищної ради, а тому в даному разі прокурор при зверненні з даним позовом набуває статусу позивача, оскільки, Теофіпольська селищна рада не вживала та не вживатиме заходів щодо захисту інтересів територіальної громади.

Прокурор просив витребувати земельну ділянку.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2024 року позов керівника Волочиської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Теофіпольської селищної ради задоволено.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь держави в особі Теофіпольської селищної ради земельну ділянку площею 1,5958 га (кадастровий номер :03:009:0129), що розташована за межами населених пунктів на території Теофіпольської селищної ради, Хмельницького району, Хмельницької області.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Хмельницької обласної прокуратури по 2013 грн. судового збору з кожної.

Суд першої інстанції, керувався тим, що відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру від 15 жовтня 2019 року № 22-7903-СГ, земельна ділянка площею 23,5958 га, кадастровий номер :03:009:0122, включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право оренди на які пропонується до продажу на земельних торгах. Оскільки земельна ділянка площею 1,5958 га, кадастровий номер :03:009:0129, яка наказом була передана у власність ОСОБА_3 накладається на масив, а саме є частиною земельної ділянки, кадастровий номер :03:009:0122, яка включена до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право оренди на які пропонується до продажу на земельних торгах, тому до завершення торгів не могла відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування, у зв`язку з чим наказ є незаконним.

Оскільки ОСОБА_3 не мала права на отримання вказаної земельної ділянки у власність, то у подальшому ця земельна ділянка відчужена поза волею її власника-держави, тому на підставі статі 388 ЦК України власник має право витребувати це майно у останнього набувача - ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначила, що станом на час звернення прокурора із позовом до суду, земельна ділянка з кадастровим номером :03:009:0122 була виключена із переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, право оренди на яку пропонується до продажу на земельних торгах, в тому числі у зв`язку із формуванням нової земельної ділянки, яка у даній справі є спірної, з кадастровим номером :03:009:0129, та переходом прав власності на неї до фізичної особи. Задоволення даного позову має негативні наслідки для апелянта як власника спірної земельної ділянки, оскільки фактично позбавляє її прав власності на землю, заборона на передачу якої у власність на дату звернення прокурора із позовом до суду вже перестала існувати. Таке рішення порушує право на мирне володіння майном, визначене ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

У відзиві на апеляційну скаргу Волочиська окружна прокуратура вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а в апеляційній скарзі не наведено жодних підстав для скасування рішення, не доведено, що суд допустив будь-які порушення при розгляді справи. Станом на момент видачі ГУ Держгеокадастру наказів про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку землеустрою та про надання у власність спірної земельної ділянки, остання була частиною іншої земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0122, яка не могла відчужуватись в силу ст.136 ЗК України. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Адамчук Л.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Прокурор Лежнін І.О. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її відхилити.

Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру від 15 жовтня 2019 року № 22-7906-СГ «Про включення земельних ділянок в перелік на торги» земельні ділянки включено до переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на які пропонуються до продажу на земельних торгах згідно з додатком. Надано дозвіл на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, права оренди на які пропонуються до продажу на земельних торгах у формі аукціону, зі зміною цільового призначення: до зміни - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичними особами (код цільового призначення 16.00) та землі резервного фонду (код цільового призначення 17.00), після зміни - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код цільового призначення 01.01), згідно з додатком.

Додатком до наказу від 15.10.2019 р. 22-7906-СГ за № 53 пропонується до продажу на земельних торгах у формі аукціону земельна ділянка Ільковецька сільська рада, площа 23,5958 землі запасу, кадастровий номер :03:009:0122 (а.с.11-13, т.1).

Проте, згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 05.12.2019 №22-11250-СГ надано ОСОБА_3 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка розташовувалась на території Ільковецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області (на даний час Теофіпольська ТГ) (а.с.17).

Відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13.01.2020 №22-383-СГ затверджено проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,5958 га, (кадастровий номер :03:009:0129) для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташована за межами населених пунктів Ільковецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області (тепер Теофіпольська ТГ) та передано її у власність (а.с.19).

Згідно інформації від 13.02.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 30 січня 2020 зареєстровано право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з кадастровим номером :03:009:0129.

На підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2020 ОСОБА_3 продала ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :03:009:0129 .

Згідно листа-відповіді ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.01.2023 №73/281-23 земельна ділянка з кадастровим номером :03:009:0129 утворена шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0122.

Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 16.11.2020 № 103-Т земельну ділянку з кадастровим номером :03:009:0122 було виключено із переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які були виставлені на торги (а.с.14).

Відповідно до статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України (далі - в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно із частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 га (пункт «б» частини першої статті 121 ЗК України).

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій вказаної статті передбачено земельні ділянки, які не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах).

Статтею 136 ЗК України визначено порядок добору земельних ділянок державної чи комунальної власності та підготовка лотів для продажу на земельних торгах.

Організатор земельних торгів визначає перелік земельних ділянок державної чи комунальної власності та/або прав на них, які виставляються на земельні торги окремими лотами. Забороняється вносити до зазначеного переліку призначені під забудову земельні ділянки без урахування у випадках, передбачених законом, результатів громадського обговорення. У переліку зазначаються місце розташування (адреса) земельної ділянки, її цільове призначення (функціональне використання), площа, кадастровий номер, умови продажу. Добір земельних ділянок державної чи комунальної власності, у тому числі разом з розташованими на них об`єктами нерухомого майна (будівлями, спорудами) державної чи комунальної власності, які або права на які виставляються на земельні торги, здійснюється з урахуванням затверджених містобудівної документації та документації із землеустрою, а також маркетингових досліджень, інвестиційної привабливості, звернень громадян та юридичних осіб щодо намірів забудови (частини перша, друга статті 136 ЗК України).

Земельні ділянки, включені до переліку земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них, які виставлені на земельні торги, не можуть відчужуватися, передаватися в заставу, надаватися у користування до завершення торгів (частина третя статті 136 ЗК України).

Аналіз статті 136 ЗК вказує на те, що у разі віднесення земельної ділянки до переліку земельних ділянок державної власності для продажу прав на них на земельних торгах, це є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, зокрема і її частини.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі № 815/3059/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 823/1120/16, від 08 листопада 2019 року у справі № 420/914/19, від 23 січня 2020 року у справі № 620/1058/19, від 28 жовтня 2020 року у справі № 819/1976/17, від 22 жовтня 2020 року у справі № 815/7279/16, від 13 квітня 2021 року у справі № 818/1470/18, від 29 жовтня 2021 року у справі № 340/1039/20, від 02 серпня 2023 року у справі № 695/2984/18.

У справі, яка переглядається, встановлено, що спірна земельна ділянка, з кадастровим номером :03:009:0129, була частиною земельної ділянки з кадастровий номер :03:009:0122 (т. 1, а. с. 24).

Згідно з матеріалами справи дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки було надано ОСОБА_3 - 05.12.2019 року, та затверджено проєкт землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,5958 га, кадастровий номер :03:009:0129 - 13.01.2020 року, тобто у період коли земельна ділянка, із якої було утворено земельну ділянку відповідача, була включена до переліку земельних ділянок, права на які пропонуються до продажу на земельних торгах.

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надання у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки наказом від 13.01.2020 №22-383-СГ відбулось за наявності прямої заборони, визначеної частиною третьою статті 136 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому даний наказ є недійсним, оскільки його винесено з порушенням чинного на той момент законодавства України.

Щодо витребування земельної ділянки у ОСОБА_2

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом ч. 1 ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

В силу ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним.

Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про витребування належного йому майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза її волею. При цьому між власником і володільцем майна (добросовісним набувачем) не повинно існувати жодних юридичних відносин.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

У разі відсутності волі власника на вибуття з його володіння земельних ділянок власник із застосуванням указаних правових норм вправі заявити вимоги про витребування спірних земельних ділянок від кінцевих набувачів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 набула право власності на земельну ділянку державної власності з кадастровим номером :03:009:0129, незаконно та розпорядилася нею поза волею держави.

Оскільки ОСОБА_2 придбала спірну земельну ділянку в особи, яка не мала права відчужувати її, то суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ця ділянка може бути витребувана у ОСОБА_2 як добросовісного набувача.

Щодо доводів добросовісності ОСОБА_2 при набутті права власності на спірне майно, то судова колегія вважає їх неспроможними, адже незаконним наказом ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 13 січня 2020 року №22-383-СГ передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку з кадастровим номером :03:009:0129, що розташована за межами населених пунктів Ільковецької сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області (тепер Теофіпольська ТГ) утворену шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:009:0122, за наявності прямої заборони, визначеної частиною третьою статті 136 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка менше як через два місяці після реєстрації свого права власності відчужила її на підставі договору купівлі продажу ОСОБА_2 , що свідчить про те, що ця спірна ділянка вибула з володіння її власника - держави поза її волею.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом державної влади, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель сільськогосподарського призначення.

У справі, яка переглядається, з огляду на характер спірних правовідносин, установлені судом обставини та застосовані правові норми, не встановлено невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_2 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ.

Доводи апелянта про те, що на дату звернення прокурора із позовом до суду заборона на відчуження земельної ділянки перестала існувати у зв`язку із прийняттям відповідного рішення уповноваженого державного органу, яке на даний час є чинним та правомірність якого прокурором не оспорюється, не заслуговують на увагу, та спростовуються вищезазначеними доказами. Надання у власність ОСОБА_3 спірної земельної ділянки наказом від 13.01.2020 №22-383-СГ відбулось за наявності прямої заборони, визначеної частиною третьою статті 136 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375. 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 вересня 2024 року.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк