КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9879/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем Українии

04 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Вдовиченко Вікторії Олександрівни на рішенняБілоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та визнання права власності на частину спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила:

- встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2009 року по день смерті ОСОБА_3 ;

- визнати спільною сумісною власністю грошові кошти за договором банківського вкладу «Стандарт» строковий в АТ КБ «ПриватБанк» від 02.01.2023 року, відкритим на ім`я ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів за договором банківського вкладу «стандарт» строковий в АТ КБ «ПриватБанк» від 02.01.2023 року, відкритим на ім`я ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на початку 2009 року позивач познайомилася з ОСОБА_3 , з яким з квітня 2009 року вони почали проживати однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу.

Спочатку вони проживали у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1 , у 2010 році переїхали до батьків чоловіка в с. Житні Гори Білоцерківського району Київської області, де почали будувати собі будинок, проте в подальшому повернулися проживати до квартири позивача в м. Біла Церква.

Позивач з чоловіком працювали, проживали однією сім`єю, вели спільне домашнє господарство, мали спільний сімейний бюджет та вирішили для себе купити квартиру, так як з ними проживав дорослий син позивача.

25.12.2013 року за спільні кошти було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Договір купівлі-продажу було оформлено на чоловіка, за спільні кошти в квартирі було зроблено ремонт, придбано меблі та побутову техніку.

Позивач з чоловіком разом проводили вихідні, їздили на відпочинок, запрошували в гості друзів на святкування днів народжень та інших подій.

05.09.2014 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів позивачу квартиру АДРЕСА_2 .

Факт спільного проживання також підтверджується підписаною чоловіком декларацією про вибір сімейного лікаря та свідками у справі.

02.07.2019 позивач уповноважила ОСОБА_3 бути її представником при оформленні спадщини після смерті батьків.

07.03.2022 чоловік добровільно пішов на військову службу, а 14.05.2023 помер.

Під час спільного проживання однією сім`єю 02.01.2023 року ОСОБА_3 відкрив вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців в АТ «КБ «ПриватБанк», на який перераховував грошові кошти, тому позивач вважає, що дані кошти є спільною їх сумісною власністю і вона має право на 1/2 частину вкладу.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернулася її представник - адвокат Вдовиченко В.О., яка, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення по справі, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не надано належної правової оцінки поданим позивачем доказам, зокрема у їх сукупності, які підтверджують заявлені у позові вимоги.

Так, під час розгляду справи, судом було допитано 12 (дванадцять) свідків. Кожен зі свідків, крім одного - ОСОБА_4 (яка приходиться померлому рідною сестрою), підтвердив факт спільного проживання позивача, ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за трьома різними адресами в різні періоди їх спільного проживання. Крім того, свідкам було відомо про спільне придбання за спільні кошти двокімнатної квартири у 2013 році за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане підтверджує також факт складання заповіту ОСОБА_3 05.09.2014 року на випадок своєї смерті, відповідно до якого чоловік заповів квартиру АДРЕСА_2 , саме на ім`я ОСОБА_1 .

У той же час, суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про те, що складання заповіту не може свідчити про наявність у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прав та обов`язків, які притаманні подружжю.

Крім того, судом першої інстанції взагалі не надано жодної правової оцінки показанням свідків, а лише здійснено посилання на практику Верховного Суду, згідно якої показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Дана позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019року у справі Ns 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № справа № 531/295/19.

Щодо показань свідка ОСОБА_4 (яка приходиться померлому рідною сестрою), то вона повідомила суду, що брат проживав в квартирі сам, проте донька (відповідачка у справі) повідомила суду, що часто навідувала батька, але «батько представляв ОСОБА_1 як просто знайому». Вказані показання не узгоджуються з дійсними обставинами справи, є суперечливими між собою, і не можуть бути прийняті судом під час ухвалення рішення.

У той же час, відповідач підтвердила факт проживання ОСОБА_1 за адресою місця проживання її батька, ОСОБА_3 . Жодних доказів, які спростовували б факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 - суду не надано.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що показання свідків узгоджуються з іншими доказами, які були подані позивачем до суду першої інстанції та не були враховані судом під час ухвалення рішення.

Судом першої інстанції зроблено власні припущення про те, що похованням ОСОБА_3 займалася його сестра, та про те, що померлий вказав саме сестру, як особу, якій необхідно сповіщати про надзвичайні наслідки, які можливо з ним будуть мати місце.

Апелянт акцентує увагу на тому, що питання сповіщення про загибель військового та процедура поховання військовослужбовця чітко регулюється законодавством, зокрема Інструкцією Міноборони № 185 від 05.06.2001 "Про організацію поховання військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби", відповідно до якої сповіщення про смерть військовослужбовця направляють саме близьким родичам загиблого (померлого), до складу яких і входить сестра померлого.

Крім того, відповідно до вимог Інструкції відповідальність за організацію поховання військовослужбовців, які загинули (померли) під час проходження військової служби, несуть особисто командири військових частин, а у випадках, визначених пунктами 2.1-2.2 Інструкції, - начальники та військові коменданти гарнізонів (військові комісари).

У той же час, обставина передачі коштів військовослужбовцями у розмірі 6700,00 грн. саме позивачу, ОСОБА_1 , на думку апелянта, свідчить про те, що вони були обізнані про наявність у ОСОБА_3 дружини, з якою він перебував у відносинах без офіційної реєстрації шлюбу. Вказане знайшло своє підтвердження під час допиту ОСОБА_5 , яка підтвердила той факт, що ОСОБА_4 проводжала ОСОБА_3 на місце служби перед загибеллю останнього.

З огляду на вказане, апелянт вважає, що у зв`язку з поданими до суду належними та допустимими доказами, які в сукупності з показаннями свідків свідчать про доведеність факту спільного проживання, позивачка має право на частину грошових коштів за договором банківського вкладу «Стандарт» строковий в AT КБ «ПриватБанк» від 02.01.2023 року, який був відкритий ОСОБА_3 за час спільного проживання однією сім`єю.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 заперечує проти наведених у ній доводів, посилається на їх безпідставність. Вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції здійснив належну оцінку поданих позивачем письмових доказів, та дійшов правильного висновку про те, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім'єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представники: адвокати Вдовиченко В.О. та ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи, просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала з підстав, наведених у відзиві, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні 26.06.2024 року представник позивача - адвокат Вдовиченко В.О. заявила клопотання про витребування у приватного нотаріуса Корнійчука В.І. належним чином завіреної копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою перевірки обставин щодо кола спадкоємців.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Вдовиченко В.О. про витребування доказів - задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області - Корнійчука Валерія Івановича належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами і вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вислухавши думку учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на анступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 просила встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивачка просила також суд визнати майно - грошові кошти, які перебувають на рахунку в АТ «КБ «ПриватБанка», відкритому ОСОБА_3 на підставі договору банківського вкладу, спільним сумісним майном та визнати за нею право власності на частину вказаних грошових коштів.

Таким чином, предметом спору фактично є визнання за ОСОБА_1 права власності на частину майна, яке входить до складу спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Належним відповідачем у справах про спадкування є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Як вбачається зі матеріалів спадкової справи №10/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , яка надійшла до апеляційного суду від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Корнійчук В.І. на виконання ухвали від 24.06.2024 року, із заявами про відкриття спадщини до приватного нотаріуса звернулись: ОСОБА_4 (сестра померлого, спадкоємець ІІ черги за законом), ОСОБА_2 (донька померлого, спадкоємець І черги за законом), ОСОБА_9 (батько померлого, спадкоємець І черги за законом), ОСОБА_1 (як спадкоємець за заповітом, особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу).

Частиною першою статті 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19, від 20 січня 2021 року у справі 203/2/19).

Якщо заявлені позивачем вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків іншої особи, яка не залучена до участі у справі в якості відповідача, не можуть бути розглянуті судом, оскільки лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд розглянув справу без залучення до участі у справі ОСОБА_9 , батька померлого ОСОБА_3 , спадкоємця І черги за законом, який прийняв спадщину, подавши приватному нотаріусу у передбачений законом строк відповідну заяву.

Згідно з цивільним процесуальним законом суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не повною мірою відповідають обставинам справи, а також, що при розгляді справи місцевим судом були допущені такі порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи по суті, та встановивши, що суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України), колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Вдовиченко Вікторії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2024 року - скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю майна та визнання права власності на частину спільного майна - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.