Справа № 366/2435/24
Провадження № 2/366/712/24
РІШЕННЯ

Іменем України

15 серпня 2024 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі

головуючого судді Гончарука О.П.,

за участю секретаря судового засідання Іванової І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад позовних вимог

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулась до суду з позовом до Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Відповідач), у якому просила зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , який був зареєстрований 10.08.2012 Київською обласною філією державного підприємства «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іванківського районного управління юстиції Яковенка Юрія Васильовича, про відкриття виконавчого провадження № 33787387 від 10.08.2012.

Позов мотивований тим, що Позивач є власником на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_1 . Право власності на цю частку квартири у Позивача виникло 27.03.2021 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П.

Позивач звернулась до державної нотаріальної контори, де їй відмовили в укладенні цивільно-правового договору, оскільки в єдиному реєстрі заборон відносно неї містяться обмеження, а саме: 10.08.2012 зареєстровано обтяження на все нерухоме майно Позивача на підставі постанови державного виконавця відділу Іванківського районного управління юстиції Яковенка Ю.В. про відкриття виконавчого провадження № 337873387 від 10.08.2012.

Позивач звернулась до органу ДВС, де дізналась про те, що на виконанні згаданого державного виконавця перебувало виконавче провадження № 337873387 з примусового виконання листа Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2012 № 2-4871 про стягнення з Позивача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» заборгованості.

Про наявність виконавчого провадження Позивач нічого не знала. В подальшому, Позивач звернулась до Печерського районного суду з клопотанням про ознайомлення з матеріалами справи, де дізналась, що 16.12.2011 Печерський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення, яким вирішено стягнути солідарно з Позивача та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» заборгованість за кредитним договором від 01.04.2008 у розмірі 120808, 32 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Також Позивач дізналась, що 26.06.2012 Печерський районний суд видав виконавчі листи про виконання судового рішення.

Виконавче провадження відносно Позивача завершене 26.02.2013 шляхом повернення виконавчого листа стягувану, ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» і повторно виконавчий лист не надходив.

Посилаючись на положення Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Позивач просить зняти арешт на належне їй майно.

Позиції сторін

Позивач та Відповідач у судове засідання не з`явились. Про дату, час і місце судового засідання повідомлені вчасно та належним чином.

Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідачу надіслана повістка про виклик у судове засідання та копії позовної заяви з додатками. Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву до суду не направив.

Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права.

Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено наступне.

16.12.2011 заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі № 2/4871/11 за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 та Позивача, позов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та Позивача та користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № 218676-cred від 01.04.2008 у розмірі 15 155 доларів США 98 центів,що станом на 15.08.2021 за курсом НБУ становить 120 808, 32 грн.; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та Позивача витрати з оплати судового збору у розмірі 1208, 08грн. та 120 грн. на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Позивач, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом державної нотаріальної контори Воробей Т.П. від 27.03.2021 є спадкоємцем частки квартири АДРЕСА_1 , що належала спадкодавцю ОСОБА_3 .

Згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, Позивач є власником частки спільної часткової власності згаданої квартири.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на частку Позивача у зазначеній вище квартирі накладено арешт нерухомого майна Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України за реєстраційним № обтяження 12857413 від 10.08.2012, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 33787387 від 10.08.2012, винесеної державним виконавцем державної виконавчої служби Іванківського районного управління юстиції Яковенка Ю.В. Об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно.

Згідно з листом Відповідача від 31.05.2023, згідно даних спец розділу Автоматизованої системи виконавчого провадження, 10.08.2012 відкрито виконавче провадження ВП № 33787387 з примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 25.06.2012 у справі № 2-4871 про стягнення з Позивача на користь ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» коштів у розмірі 122136, 08 грн. Боржник за зазначеною у виконавчому документі адресою не проживає, майно та кошти, що належать боржнику на праві власності та які підлягають опису в рахунок стягнення суми боргу відсутні та вжиті державним виконавцем заходи щодо пошуку майна є безрезультатними. 26.02.2013 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в старій редакції) винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу (відсутність майна боржника). Виконавче провадження знищено за строками давності. Станом на 31.05.2023 до відділу ДВС повторно не надходив лист на примусове виконання судового рішення.

20.07.2023 Позивач звернулась до Відповідача та ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» з клопотанням про зняття арешту з її майна. Відповідей на це клопотання сторонами у справі не надано, з огляду на що суд вважає, що відповідь на це клопотання Позивачу не надана.

Відповідач є правонаступником державної виконавчої служби Іванківського районного управління юстиції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Виконавчий лист повернений Відповідачем 26.02.2013 у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону, згідно з яким Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщоу боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ч. 5 цієї статті Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом (п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону).

Судом встановлено, що після повернення виконавчого документа стягувану 26.02.2013, виконавчий лист до органів ДВС повторно не надсилався. З дня повернення виконавчого листа пройшло більш ніж 11 років.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Системний аналіз наведених положень Закону дає підстави стверджувати те, що у разі повернення виконавчого документу стягувану без виконання з підстави, визначеної п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону і непред`явлення повторно виконавчого документу для примусового стягнення протягом року є наслідком закінчення виконавчого провадження, що має супроводжуватись рішенням державного виконавця про зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, суд встановив, що виконавче провадження завершене 26.02.2013 шляхом повернення виконавчого документа стягувачу, повторно виконавчий документ до органів ДВС не скерований, при цьому, арешт з майна Позивача не знятий у відповідності до ст. 50 Закону.

За таких обставин, подальше накладення арешту на майно Позивача є безпідставним, обмежує останнього в реалізації права на володіння, користування та розпорядження майном, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому, такий арешт підлягає зняттю.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.03.2020 дійшов висновку, що не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу Державної виконавчої служби, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

З огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову та зняття арешту з майна Позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , який був зареєстрований 10.08.2012 Київською обласною філією державного підприємства «ІНФОРМАЦІЙНИЙ ЦЕНТР» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іванківського районного управління юстиції Яковенка Юрія Васильовича, про відкриття виконавчого провадження № 33787387 від 10.08.2012.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.08.2024.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:Іванківський відділ державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (07201, Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул.. І. Проскури, 26. Код ).

Суддя О.П. Гончарук