ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6760/24 Справа № 213/987/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Корчистої О.І., Остапенко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/987/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК», третя особа Інгулецький відділ державної виконавчої служби м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, про зняття арешту з нерухомого майна, за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Попова В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК», третя особа Інгулецький відділ державної виконавчої служби м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області, посилаючись на те, що наявність не скасованого арешту є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном, просила зняти арешт з усього нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом скасування запису про обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 19710278, зареєстроване 29 березня 2017 року державним реєстратором: Інгулецький відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, підстава обтяження постанова про арешт майна боржник, серія та номер 53612748, видана відділом ДВС 29 березня 2017 року; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34524730 від 29 березня 2017 року ОСОБА_2 , обтяжував (заявник) Інгулецький відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області. Борг позивачем 10 жовтня 2023 року у розмірі 30 334,50 грн сплачено. Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц, при виконанні якого було накладено арешт на нерухоме майно позивача виконано в повному обсязі. .

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Знято арешт з усього нерухомого майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 : номер запису про обтяження 19710278; дата, час державної реєстрації обтяження: 29 березня 2017 року, 17:38:03, вид обтяження: арешт нерухомого майна; державний реєстратор: ОСОБА_2 , Інгулецький відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; документи, подані для державної реєстрації постанова про арешт майна боржника, серія та номер 53612748, видана 29 березня 2017 року, видавник: Інгулецький відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34524730 від 29 березня 2017 року ОСОБА_2 , Інгулецький відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; відомості про суб`єкта обтяження: ОСОБА_1 , обтяжувач (заявник) Інгулецький відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області.

Стягнуто з АТ «УКРСИББАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн, а також витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

В апеляційній скарзі АТ «УКРСИББАНК» просив змінити мотивувальну частину рішення, виключивши з неї рішення висновки суду про порушення АТ «УКРСИББАНК» прав законних інтересів ОСОБА_1 пов`язаних з користуванням та розпорядженням останньою належним їй майном на власний розсуд; Доповнити рішення суду висновками про підстави задоволення позовних вимог в якості повного виконання боржником 25.04.2024р. рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2015 р. у справі №213/3930/14-ц.

Скасувати рішення суду в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про покладання судових витрат по справі на АТ «УКРСИББАНК» та ухвалити нове рішення, яким судові витрати по справі повністю покласти на ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК» суму судового збору в розмірі 1 453,44 грн. сплачену за подачу апеляційної скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що виконавче провадження №53612748 з примусового виконання рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2015р. було завершене державною виконавчою службою 26.06.2018р. без стягнення будь-якої суми з боржниці на користь стягувача поверненням виконавчого документу стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», що не зумовлює закінчення виконавчого провадження, внаслідок чого, підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 були відсутні, відповідно, дії державної виконавчої служби, внаслідок яких арешт на майно позивачки залишився чинним законні.

Факт повного погашення ОСОБА_1 боргу перед установою банку саме 25.04.2024р. (позивачкою було здійснено остаточну оплату залишку боргу в сумі 18 460,00 грн.) встановлений оскаржуваним рішенням суду і зазначений в описі «Фактичних обставин справи, встановлених судом» мотивувальної частини рішення суду. Однак, жодних висновків суду даним обставинам у оскарженому рішенні в порушення вимог ч.4 ст.265 ЦПК України не надано.

З наведеного випливає, що всі дії АТ «УКРСИББАНК» пов`язані зі стягненням з ОСОБА_1 боргу за рішенням суду у справі №213/3930/14-ц починаючи з 18.11.2015р. (дата набуття законної сили рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.06.2015р.) і до 25.04.2024р. (дати повного погашення боргу) є правомірними і відповідають діючому законодавству України. І саме факт повного виконання ОСОБА_1 рішення суду і є тією підставою для задоволення її позовних вимог про зняття арешту з нерухомого майна, а не «... незаконне втручання у право власності, що фактично набуває свавільного характеру…», як це зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Також накладення обмеження на володіння та користування майном позивача є прямим наслідком уникнення останньої від виконання рішення суду та відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином.

Спір, що розглядається судом між ОСОБА_1 та АТ «УКРСИББАНК» виник не внаслідок порушення банком будь-яких правових норм чи прав і інтересів позивача, а внаслідок його незаконних дій, таким чином є несправедливим покладання обов`язку з відшкодування судових витрат на сторону, яка невинна у виникненні спору і жодним чином не могла уникнути виникнення такого спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що станом на день винесення рішення судом першої інстанції, заборгованість ОСОБА_1 перед банком відсутня, що стосується розподілу судом першої інстанції судових витрат, то такі дії відповідають положенням ст.141 ЦПК України. Просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідачаАТ «УКРСИББАНК» підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому залишенню виходячи з наступного.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц з ОСОБА_1 на користь відповідача стягнуто матеріальну шкоду завдану злочином у розмірі 1293 долари США 72 цента, що станом на дату розрахунку 07 квітня 2015 року за курсом НБУ складає 30 334,52 грн, в тому числі суму за депозитом 1 110 доларів США, що станом на 07 квітня 2015 року становить 26 026,74 грн, та донараховані відсотки за депозитом 183,72 долари США, що станом на 07 квітня 2015 року становить 4 307,78 грн, а всього 60 669,04 грн. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року вказане рішення залишено без змін.

Постановою державного виконавця Інгулецького ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Колайчук І.О.. від 23 березня 2017 року відкрито виконавче провадження №53612748 з примусового виконання виконавчого листа № 213/3930,2/213/135 від 18.11.2015 року.

В рамках даного виконавчого провадження №53612748 державним виконавцем 29 березня 2017 року накладено арешт на майно боржника.

Відповідно до інформації з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 січня 2024 року: номер запису про обтяження 19710278, дата, час державної реєстрації: 29 березня 2017 року, 17:38:03, вид обтяження: арешт нерухомого майна; державний реєстратор: ОСОБА_2 , Інгулецький відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; документи, подані для державної реєстрації постанова про арешт майна боржника, серія та номер 53612748, видана 29 березня 2017 року, видавник: Інгулецький відділ державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34524730 від 29 березня 2017 року ОСОБА_2 , Інгулецький відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; відомості про суб`єкта обтяження: ОСОБА_1 , обтяжувач (заявник) Інгулецький відділ ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області.

26 червня 2018 року виконавчий документ у виконавчому провадженні №53612748 повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

Постановою державного виконавця від 01 червня 2018 року закінчено виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 303,34 грн. за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц (а.с.17).

10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 сплатила стягувачу борг за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц у розмірі 30 334,50 грн.

Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) листом від 15 листопада 2023 року на звернення адвоката Галач Т.А. про зняття арешту з майна та виключення відомостей про боржника є Єдиного реєстру боржників, зазначив про відсутність правових підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 січня 2024 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки ПАТ «КБ «АКОРД БАНК» від 22 квітня 2024 року офіційний курс НБУ станом на 22 квітня 2024 року складає 3 978,79 грн. за 100 дол. США.

25 квітня 2024 року ОСОБА_1 сплатила стягувачу борг за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у справі №213/3930/14-ц у розмірі 18 460,00 грн., що еквівалентно 463,93 дол.США за курсом станом на 22 квітня 2024 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виконавче провадження, де боржником є позивач, на виконанні в Інгулецькому відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) не перебуває, необхідність в обтяженні нерухомого майна, яке належить позивачеві відпала, та наявність арешту порушує право позивача в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому наявні підстави для зняття такого обтяження. Інші способи захисту права власника після повернення виконавчого документу стягувачу державним виконавцем відсутні.

Апеляційний суд не може повністю погодитись з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з частиною третьою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (частина друга статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин).

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження», а також частиною першою статті 49 цього Закону (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) передбачені підстави повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, та підстави закінчення виконавчого провадження.

Отже, державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника лише в разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2023 року у справі № 2-751/11.

Як зазначено вище, з матеріалів справи вбачається, що постановою державного виконавця від 23 березня 2017 року відкрито виконавче провадження №53612748 з примусового виконання виконавчого листа № 213/3930,2/213/135 від 18.11.2015 року.

В рамках даного виконавчого провадження державним виконавцем 29 березня 2017 року накладено арешт на майно боржника.

26 червня 2018 року виконавчий документ повернуто стягувачу, на підставі п.5 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження».

10 жовтня 2023 року ОСОБА_1 сплатила стягувачу борг за рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2015 року у розмірі 30 334,50 грн.

На звернення адвоката Галач Т.А. з заявою про зняття арешту з майна та виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, Інгулецький відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) листом від 15 листопада 2023 року повідомив про відсутність правових підстав для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

З метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до вимог чинного законодавства наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5 було затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі Інструкція).

Порядок звернення до державної виконавчої служби із заявою про скасування арешту майна, визначений Розділом 8 Інструкції.

До заяви про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення боржником додається документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідної постанови. У разі наявності обставин для одночасного винесення постанов, передбачених цим пунктом, та постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, боржником може бути подано одну заяву та додано до неї документ / копія документа, що підтверджує наявність обставин для винесення відповідних постанов.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви боржника перевіряє викладені у цій заяві обставини та додані до неї документи, у тому числі за допомогою автоматизованої системи (щодо стану відповідного виконавчого документа; відомостей про орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, у якого перебував на виконанні виконавчий документ, тощо), Єдиного державного реєстру судових рішень (щодо наявності відповідного судового рішення).

Постанова про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня отримання виконавцем підтвердження наявності обставин для винесення такої постанови.

Копія постанови виконавця про зняття арешту з майна боржника або скасування інших заходів примусового виконання рішення не пізніше наступного робочого дня з дня винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання відповідна постанова. У випадках, передбачених законом, виконавець на підставі постанови, передбаченої цим пунктом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження майна боржника.

Заява боржника та додані до неї документи, а також документи за результатом розгляду такої заяви приєднуються до матеріалів виконавчого провадження, в межах якого виноситься відповідна постанова.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19) зроблено висновок про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок також викладено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.09.2021 року у справі №369/3757/20 (провадження №61-3588 св 21).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 , яка є стороною (боржником) у виконавчому провадженні, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Як вбачається з матеріалів справи боржник дії державного виконавця у зв`язку з відмовою зняття арешту не оскаржував.

Таким чином, на думку колегії судді у задоволенні позову адвоката Галач Т.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про зняття арешту слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з позивача ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК», підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1453,44 грн.(а.с. 63).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК» задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2024 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства "«УКРСИББАНК», третя особа Інгулецький відділ державної виконавчої служби м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області про зняття арешту з нерухомого майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «УКРСИББАНК» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривень 44 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв