У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.09.2024 Справа №607/19212/24 Провадження №2/607/3808/2024

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Ромазан В.В., ознайомившись із позовною заявою Тернопільського національного технічного університету ім..І.Пулюя до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту рішення сесії Тернопільської міської ради,-

В С Т А Н О В И В:

Тернопільський національний технічний університет ім..І.Пулюя звернувся із заявою до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту рішення сесії Тернопільської міської ради у якому просить визнати протиправним та скасувати пункт 30 додатку №1 до рішення тридцять четвертої сесії Тернопільської міської ради №8/34/81 від 15.12.2023.

Як вбачається із змісту позовної заяви, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач вказує на те, що відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №295926, виданого Тернопільською міською радою 28.12.2004, на підставі рішення Тернопільської міської ради №4/4123 від 26.09.2002 Тернопільському державному технічному університету ім..І.Пулюя надано в постійне користування 0,2081 га землі за адресою: АДРЕСА_1 для житлової забудови та громадського призначення; для обслуговування гуртожитку № НОМЕР_1 (кадастровий номер земельної ділянки :12:014:0002).

У січні 2024 року на веб-сайті Тернопільської міської ради опубліковане рішення №8/34/81 від 15.12.2023, відповідно до якого поновлено договори оренди землі після закінчення строку на який його укладено на такий самий строк, але не більше п`яти років і на таких самих умовах, передбачених попереднім договором з моменту їх закінчення. Договір оренди землі поновлено зокрема і гр.. ОСОБА_1 (пункт 30 додатку до вказаного рішення). Вважає, що відповідач при прийнятті рішення вийшов за межі своїх повноважень, передбачених чинним законодавством приймаючи пункт 30 Додатку 1 до рішення 34 сесії Тернопільської міської ради №8/34/81 від 15.12.2023, яким вирішив передати у користування ОСОБА_1 частину земельної ділянки площею 0,0110 га державної форми власності в складі земельної ділянки площею 0,0160 га., оскільки на думку позивача, відповідач не наділений повноваженнями розпоряджатись, у тому числі передавати в користування земельні ділянки державної форми власності.

Розглянувши матеріали позову, суд вважає, що у відкритті провадження у даній справі слід відмовити, виходячи із наступних підстав.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів, а тому при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі, правового статусу суб`єкта звернення та відповідний статус учасників справи.

Отже, судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Частиною першої статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Перелік категорій справ, що підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, визначено у статті 20 ГПК України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства; а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа (див. пункт 33 постанови від 1 березня 2018 року у справі № 461/12052/15-ц, пункт 34 постанови від 6 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц, постанову від 23 січня 2019 року у справі № 210/2104/16-ц).

Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Таким чином, суд вважає, що оскільки суб`єктний склад даних правовідносин виник між юридичними особами, а саме Тернопільським національним технічним університетом ім..І.Пулюя та Тернопільською міською радою, предметом спору у цій справі є оскарження позивачем пункту рішення тридцять четвертої сесії Тернопільської міської ради №8/34/81 від 15.12.2023, яким продовжено термін договору оренди землі, яка зі змісту поданої заяви перебуває у користуванні позивача, відтак, такий спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у відкритті провадження у справі за позовом Тернопільського національного технічного університету ім..І.Пулюя до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту рішення сесії Тернопільської міської ради слід відмовити, з підстав передбачених п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами у порядку господарського судочинства

Керуючись ст. ст. 186, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У відкритті провадження у справі за позовом Тернопільського національного технічного університету ім..І.Пулюя до Тернопільської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування пункту рішення сесії Тернопільської міської ради, відмовити.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду із вказаними позовними вимогами у порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Ромазан