Справа №127/4082/24-ц
Провадження №2/751/1114/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

секретаря судового засідання Курач В.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

07.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із позовною заявою до ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», ТОВ «Фінтаргет», АТ «Сенс Банк», ТОВ «Фінансова компанія «КІФ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» про захист прав споживачів, визнання недійсними правочинів та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2024 року матеріали цивільної справи №127/4082/24, за позовом ОСОБА_1 про захист прав споживачів, визнання недійсними правочинів та зобов`язання вчинити дії, передано за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва. (а.с.89-90)

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.03.2024 року роз`єднано з цивільної справи позовні вимоги:

- ОСОБА_1 до ТОВ «Таліон Плюс», третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії;

- ОСОБА_1 до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії;

- ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансової компанії «Нові кредити», третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії;

- ОСОБА_1 до ТОВ «Фінтаргет», третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії;

- ОСОБА_1 до АТ «СЕНС БАНК», третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії;

- ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансової компанії «КІФ», третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії;

Залишено у провадженні суду позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Таліон Плюс», третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії (провадження 2-5406/24). (а.с.99)

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Таліон Плюс», третя особа ТОВ «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії направлено для розгляду за підсудністю до Новозаводського районного суд міста Чернігова. (а.с.102)

22.04.2024 року на підставі зазначеної ухвали Печерського районного суду міста Чернігова від 13.03.2024 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Таліон Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ТОВ «Українське бюро кредитних історій» в якій просить: визнати недійсним договір укладений 14.11.2021 року між ТОВ «Таліон Плюс» та невідомою особою від імені ОСОБА_1 ; скасувати відсотки, неустойку, комісію та інші штрафні санкції нараховані ТОВ «Таліон Плюс» за оскаржуваним договором про надання фінансових послуг від 14.11.2021 року; зобов`язати ТОВ «Українське бюро кредитних історій» вилучити з кредитної історії ОСОБА_1 відомості про договір про надання фінансових послуг від 14.11.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Таліон Плюс».

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що в грудні 2021 року з телефонного дзвінка представника АТ «Альфа Банк» він дізнався про оформлення кредиту в даній установі на його ім`я, також на його номер телефону ( НОМЕР_1 ) почали надходити дзвінки від інших фінансових установ про наявність боргу по кредитам. Перевіривши свою кредитну історію за допомогою сайту ТОВ «Українське бюро кредитних історій», виявив, що на його ім`я оформлено ряд кредитів, зокрема: 14.11.2021 року в ТОВ «Таліон Плюс» на суму 9 000,00 грн.; 14.11.2021 року в ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - 9000,00 грн; 15.11.2021 року в ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити» - 6000,00 грн.; 15.11.2021 року в ТОВ «Фінтаргет» - 4 000,00 грн.; 15.11.2021 року в ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» 3 000,00 грн.; 17.11.2021 року в АТ «Альфа банк» (на даний час АТ «Сенс Банк») - 250 000,00 грн. Вказує, що зазначені кредити він не отримував, жодних представників на отримання кредитів від свого імені не уповноважував. Вважає, що під час отримання зазначених кредитів та укладення правочинів, на підставі яких видавались кредити, були порушені його права як споживача послуг. З`ясувалось, що під час ідентифікації його особи, в якості контакту використовувався номер телефону оператора Київстар НОМЕР_2 , який дійсно йому належав, проте з 2020 року він ним не користувався, в результаті чого мобільний оператор його відключив у травні 2021 року та в подальшому був проданий невідомим особам, про що йому неофіційно повідомили у магазині ПАТ «Київстар». Також, для отримання кредиту використовувались його старі паспортні дані, паспорт який було знищено, що підтверджується відповіддю Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області. Вказує, що звертався до ПАТ «Київстар» з проханням заблокувати номер телефону НОМЕР_2 , але в зв`язку з тим, що даний номер за ним не зареєстрований, йому було відмовлено. Стосовно неправомірних дій сторонніх осіб, щодо використання зазначеного телефонного номеру звертався також до Управління протидії кіберзлочинам в місті Києві ДКП НП України, проте у зв`язку з відсутністю в структурі департаменту слідчого підрозділу справу передали до Печерського управління поліції ГУНП в місті Києві, до якого, 25.01.2022 року ним було подану заяву про вчинення відносно нього кримінального правопорушення, які спочатку не встановили підстав для внесення відомостей до ЄРДР, але в зв`язку з його неодноразовими скаргами, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.04.2023 року, продовжено проведення досудового розслідування за матеріалами кримінального провадження №0001570 від 10.11.2022 року, і 17.05.2023 року він отримав повідомлення про початок досудового розслідування і цього ж дня старшим слідчим його було залучено в якості потерпілого у даному кримінальному провадженні. На даний час розслідування за кримінальним провадженням №0001570 від 10.11.2022 року триває. Звертає увагу, що 15.02.2022 року звертався до відповідачів, із заявами в яких повідомляв, що за отриманням кредитів до них не звертався, відповідних договорів не укладав, грошові кошти не отримував, повідомляв про звернення до правоохоронних органів з цього приводу та просив надати засвідчені копії кредитних договорів з додатками. Проте, отримав відповідь лише від ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити». Також, 02.01.2024 року отримав відповідь від НБУ, про те, що на момент оформлення кредиту на його ім`я невідомими особами кредиту у мобільному додатку АТ «СЕНС БАНК», були технічні проблеми, які призвели до легкої можливості оформлення кредиту без жорстких умов проходження ідентифікації на момент укладення кредитного договору, що в подальшому виправлено Банком. Стверджує, що не отримував жодних ідентифікаторів, та не реєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачів, а тому спірні кредитні договори мають бути визнані недійсними, всі нарахування по ним мають бути скасовані, записи про кредитним договорам мають бути вилученні з його кредитної історії.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.04.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач у встановлений судом строк, на адресу суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та письмових пояснень не надіслав.

25.06.2024 року, через систему «Електронний суд» на адресу суду від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ТОВ «Українське бюро кредитних історій», надійшов відзив (з додатками) на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки наявність кримінального провадження не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх. Кримінальне провадження не закінчено, не встановлено винних осіб, і не доведено відсутність вини позивача. Зазначає, що позивачем не надано доказів про те, що він є потерпілою особою, і що хтось від його імені уклав спірний кредитний договір.

Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що на ім`я позивача було оформлено ряд кредитів: зокрема: 14.11.2021 року в ТОВ «Таліон Плюс» на суму 9 000,00 грн.; 14.11.2021 року в ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - 9000,00 грн; 15.11.2021 року в ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити» - 6000,00 грн.; 15.11.2021 року в ТОВ «Фінтаргет» - 4 000,00 грн.; 15.11.2021 року в ТОВ «Фінансова компанія «КІФ» 3 000,00 грн.; 17.11.2021 року в АТ «Альфа банк» (на даний час АТ «Сенс Банк») - 250 000,00 грн., даний факт підтверджується роздруківкою кредитної історії ОСОБА_1 (а.с.15-47)

Зазначені договори були укладені в електронній формі, на підставі верифікації та ідентифікації позивача за телефонним номером НОМЕР_2 та його паспортних даних серії НОМЕР_3 виданого Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 10.09.2001 року.

З відповіді Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області №А4558-23/0501.4.3/135-23 від 23.05.2023, наданої на звернення №А-4558-23 від 22.05.2022 ОСОБА_1 , вбачається, що 19.02.2019 інформація про паспорт громадянина України НОМЕР_3 виданого Ленінським РВ УМВС України в Вінницькій області 10.09.2001, внесена до підсистеми ФМ «Недійсні документи» ЄІАС УМП автоматично при оформленні заяви на виготовлення паспорта громадянина України у вигляді ІD-картки. (а.с.47)

Також, факт недійсності паспорту громадянина України серії НОМЕР_3 виданого Ленінським РВ УМВС України в Вінницькій області 10.09.2001 на ім`я ОСОБА_1 , підтверджується довідкою про стан документу №8232023 від 23.05.2023, згідно якої, зазначений документ визнано недійсним:19.02.2019; знищено 07.03.2019 року. (а.с.48)

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2021 року позивач подав заяву до ПАТ «КИЇВСТАР», з проханням заблокувати номер телефону НОМЕР_4 , аби уникнути подальших дій за допомогою цього телефонного номеру (а.с.49), в задоволенні якої ОСОБА_1 було відмовлено, в зв`язку з тим, що зазначений абонентський номер за ним як абонентом не зареєстрований, з приводу протиправних дій зловмисників, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. (а.с.50)

В провадженні слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві перебуває кримінальне провадження №0001570 від 10.11.2022 року за ч.2 ст.190 КК України, яке на даний час не закінчено. (а.с.57, 58)

Відповідно до постанови про залучення потерпілого від 17.05.2022 року, залучено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0001570 від 10.11.2022 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України, як потерпілого. (а.с.59-62)

15.02.2022 року ОСОБА_1 звернувся із заявами до фінансових установ: ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ТОВ «Фінансова компанія «Нові кредити», ТОВ «Фінтаргет», АТ «Сенс Банк», ТОВ «Фінансова компанія «КІФ», щодо надання засвідчених у встановленому порядку копій кредитних договорів, додатків, заяв та інших документів, на підставі яких на його ім`я було видано кредити:15.11.2021 на суму 3 000, грн; 15.11.2021 на суму 4 000,00 грн; 15.11.2021 на суму 6 000,00 грн; 14.11.2021 на суму 4 000,00 грн; 14.11.2021 на суму 9 000,00 грн.; 17.11.2021 на суму 250 000,00 грн. (а.с.63-72, 75-76), в тому числі і до ТОВ «Таліон Плюс» про надання засвідчених у встановленому порядку копії кредитного договору, додатків, заяв та інших документів, на підставі яких 14.11.2021 року на його ім`я було видано кредит на суму у 9 000,00 грн. (а.с.73,74)

В зв`язку з неотриманням зазначених документів, 01.12.2023 року позивач звернувся до Національного банку України для захисту своїх порушених прав, так як інша змога отримати необхідні документи відсутня. (а.с.77)

На зазначене звернення ОСОБА_1 , НБУ надало відповідь про те, що визнання оспорюваних правочинів недійсними може бути лише за рішенням суду. Щодо отримання копії Договору, який було укладено на його ім`я невстановленими особами, то запитувана інформація належить до банківської таємниці, порядок розкриття якої визначений ст.62 Закону України «Про банки і банківську діяльність». При цьому факти протиправних дій встановлюються правоохоронним и органами. (а.с.78-83)

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію").

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Обґрунтовуючи вимоги позову про визнання недійсним кредитного договору ОСОБА_1 зазначає, що 14.11.2021 року кредитний договір з ТОВ «Таліон Плюс» він не укладав, жодних ідентифікаторів не отримував, не реєструвався у інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та згоду на обробку своїх персональних даних не давав.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, при оформленні спірного кредитного договору було використано паспорт позивача який визнано недійсним 19.02.2019 року та номер телефону за яким останній, як абонент не зареєстрований.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що 14.11.2021 року ТОВ «Таліон Плюс» уклало кредитний договір саме з ОСОБА_1 , за умовами якого позивач отримав кредит в сумі 9 000,00 грн.

Зазначене свідчить про відсутність волевиявлення позивача на укладання спірного правочину і дані обставини не спростовані відповідачем у належний та допустимий спосіб.

Отже, аналіз правових норм, що стосуються даних правовідносин, встановлені обставини справи дає підстави вважати, що оспорений договір не відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", а тому підлягає визнанню недійсним.

Наведені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі N 757/40209/20 (провадження N 61-10924св21), від 30 листопада 2022 року у справі N 619/598/21 (провадження N 61-20498 св 21).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Українського бюро кредитних історій вилучити з кредитної історії позивача відомості про Договір про надання фінансових послуг від 14.11.2021 року укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Таліон Плюс» суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» бюро вилучає з кредитної історії: 1) інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними; 2) всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; 3) інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії.

Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим законом та договором.

Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину.

Таким чином задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання оспорюваного ним кредитного договору недійсним буде достатнім та ефективним для захисту його порушених прав, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" визнання кредитного договору недійсним є підставою для його вилучення з кредитної історії, тобто дана вимога є передчасною, а також пред`явлена до особи, яка не є відповідачем по справі.

Крім того, не підлягає задоволенню і заявлена вимога в частині скасування відсотків, неустойки, комісії та інших штрафних санкцій, оскільки позивачем не представлено відомостей, щодо наявності вимоги останнього про їх сплату позивачем, тобто вказана вимога, також є передчасною.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, не відповідність кредитного договору вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію", суд дійшов висновку про наявність правових підстав для припинення кредитних зобов`язань, та задоволення позовних вимог в частині визнання кредитного договору недійсним, решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн., пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 599, 638, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», третя особа: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», про захист прав споживачів, визнання недійсним правочину та зобов`язання вчинити певні дії направлено для розгляду за підсудністю до Новозаводського районного - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір укладений 14.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та невідомою особою від імені ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» () на користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (місцезнаходження: 14017, м.Чернігів, вул. Жабинського, буд. 13, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальнстю «Україниське бюро кредитних історій» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул.Грушевського, буд. 1-Д, ).

Повний текст рішення суду виготовлений 31.07.2024 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач