Справа № 459/1754/23 Головуючий у 1 інстанції: Мельникович М. В.
Провадження № 22-ц/811/137/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.В. Псярук

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

26.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в якому просив визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчуком Володимиром Володимировичем та зареєстрований у реєстрі за №10634 від 28.04.2023 щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь ТОВ Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості у сумі 10 240 гривень таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 1 073,60 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 6 500 грн.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28 квітня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за №10634 щодо стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» заборгованості за кредитним договором №435508 від 23.11.2018 в сумі 10 240 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в користь ОСОБА_1 5 000 гривень витрат на правову допомогу та 1 073 гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу оскаржило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Вважає оскаржуване рішення суду в цій частині незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що позивач на час ухвалення оскаржуваного рішення не надав суду належних доказів на підтвердження розміру понесених ним витрат на професійну правничу допомогу. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що орієнтований розмір витрат на професійну правничу допомогу становитиме 6500,00 грн, однак не надав детального розрахунку наданих адвокатом послуг та їх вартості. Задовольняючи частково заяву позивача про стягнення з відповідача 5000 грн витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що вартість послуг правової (правничої) допомоги адвоката передбачена договором №16/05-23 від 16.05.2023 року про надання правничої допомоги та становить 6500,00 грн, а відтак з урахуванням заяви відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу такі підлягають стягненню в сумі 5000 грн . Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що п. 2.1. зазначеного договору передбачено, що вартість послуг адвоката повинна бути сплачена клієнтом на рахунок адвоката з відміткою «за надання правничої (правової) допомоги по договору № 16/05-21 від 16.05.2023 року». Однак, у матеріалах справи наявна лише квитанція про сплату позивачем в користь адвоката Шестакова Ю.Ю. 4450,00 грн з відміткою у квитанції щодо призначення платежу - поповнення рахунку за надання правничої допомоги. При цьому, у тексті позовної заяви зазначено, що сума в розмірі 4450,00 грн складається з судового збору (1073,00 грн), який підлягає сплаті за подання позовної заяви, та частини витрат на правничу допомогу, розмір яких з урахуванням розміру сплаченого судового збору становить 3377,00 грн. Враховуючи, що витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, відсутність відповідних доказів, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про їх відшкодування.

Просить рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити позивачу у стягненні витрат на правничу допомогу.

У засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У справі № 755/9215/15-ц (постанова від 19 лютого 2020 року) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до суду позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначив, що орієнтовний розмір понесених ним витрат на правову допомогу становитиме 6 500 грн, та просив стягнути такі витрати з відповідача.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу позивач надав суду договір про надання правничої (правової) допомоги № 16/05-23 від 16.05.2023 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шестаковим В.Ю., ордер на надання правничої (правової) допомоги від 16.05.2023 року, квитанції № 48700661-1 від 17.05.2023 року на суму 4 500 грн та №49075985-1 від 01.06.2023 року на суму 3 250 грн з призначенням платежу «поповнення рахунку за надання правничої (правової) допомоги по дог. 16/05-23 від 16.05.2023 року» та акт до договору про надання правничої (правової) допомоги від 16/05-23 від 16.05.2023 року, згідно якого клієнтом за правничу (правову) допомогу, а саме юридичний аналіз справи (2 год., 2000 грн), складання на направлення адвокатського запиту приватному виконавцю (900 грн), складання, оформлення та подачу позовної заяви (3 год., 3000 грн), складання на направлення клопотань до суду (600 грн) сплачено адвокату 6500 грн.

21.06.2023 року представник відповідача подавав заперечення на заяву позивача про стягнення витрат на правову допомогу адвоката в сумі 6 500 грн, яку обґрунтовував відсутністю детального розрахунку витрат на правову допомогу, а також тим, що розмір витрати на правничу допомогу в розмірі 6 500 грн є неспівмірним зі складністю даної справи, не відповідає критерію реальності та розумності їхнього розміру.

Задовольняючи частково заяву ОСОБА_1 про стягнення з відповідача в користь позивача 5 000 грн витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності наданих адвокатом послуг та їх складності.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки розмір правової допомоги в сумі 5000 грн визначено судом з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, згідно п. 2.1. якого вартість послуг (гонорар) за надання правничої допомоги становить 6 500 грн, доказів, наданих представником позивача на обґрунтування розміру витрат на правову допомогу, складності справи, часу, затраченого адвокатом та обсягу наданих ним послуг, а також з урахуванням заяви представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу.

Доводи скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування додаткового рішення суду колегія суддів суду не вбачає.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишити без задоволення.

Заочне рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 18 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді Я.А. Левик

М.М. Шандра