Справа № 591/1995/24
Провадження № 2/591/333/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № R01.00503.003888035 від 25 квітня 2018 року в розмірі 43673,79 грн., за кредитним договором № R01.00503.004380442 від 27 вересня 2018 року в розмірі 30 155,99 грн., а всього стягнути 73829,78 грн. та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір № R01.00503.003888035. Також, 27 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено кредитний договір № R01.00503.004380442. 07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитними договорами, укладеними між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно п. 2.1. Договору факторингу за цим Договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу Права Вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Рестру боржників №3 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 : за кредитним договором № R01.00503.003888035 від 25 квітня 2018 року, в сумі 43673,79 грн., з яких: 23597,54 грн. - заборгованість за основним боргом; 20076,25 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за комісіями та за кредитним договором № R01.00503.004380442 від 27 вересня 2018 року, в сумі 30155,99 грн., з яких: 22613,81 грн. - заборгованість за основним боргом; 7542,18 грн. - заборгованість за відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за комісіями. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Згідно п. 5.1. Договору факторингу Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день підписання відповідного Реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати Інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. На даний час відповідачка ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», а отже позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просить суд слухати справу у його відсутність.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Луніка Т.Я. в письмовій заяві поданій до суду просить суд слухати справу у його відсутність, позов не визнає, просить суд в позові відмовити.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, направивши пояснення, в яких виклала свої заперечення проти позову та зазначила, що зазначення суми кредиту в договорах не свідчить про отримання кредиту позичальником і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору. Позивач не підтвердив виконання свого обов`язку щодо видачі кредитних коштів жодними належними і допустимими доказами, зокрема, первинними документами. Крім того, в наданому позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № R01.00503.003888035 від 25 квітня 2018 року та за кредитним договором № R01.00503.004380442 від 27 вересня 2018 року відсутні періоди, за які нараховано заборгованість первісним кредитором - АТ «Ідея Банк», дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично були отримані відповідачкою, а також порядок розрахунку заборгованості за основною сумою боргу та за відсотками. Позивач не надав доказів направлення та отримання нею письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові ТОВ «ФК «ЄАПБ», а також досудової вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами. Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено позов. А тому, просила в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 29 лютого 2024 року відкрито провадження у справі і постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2024 року витребувано докази у справі.

Суд, дослідивши матеріали справи та встановлені фактичні обставини, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного:

Судом встановлено, що 25 квітня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00503.003888035, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 25210,61 грн., шляхом переказу коштів з позичкового рахунку позичальника, строком на 87 місяців зі сплатою 24,1% річних від залишкової суми кредиту (п.п. 1.1, 1.2, 1.3), а позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 87 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів (п. 2.1).

Також, ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, заяву про надання згоди від 25.04.2018 року, заяву № R01.00503.003888035 про акцент публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк» від 25.04.2018 року, згоду фізичної особи - суб`єкта кредитної історії від 25.04.2018 року, заяву-анкету від 25.04.2018 року, заяву від 25.04.2018 року про надання реструктуризації за кредитним договором.

27 вересня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № R01.00503.004380442, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 25 122,57 грн., шляхом переказу коштів з позичкового рахунку позичальника, строком на 64 зі сплатою 9,34% річних від залишкової суми кредиту (п.п. 1.1, 1.2, 1.3), а позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 64 щомісячних внесках включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів (п. 2.1).

Крім цього, ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту, заяву про надання згоди від 27.09.2018 року, заяву № R01.00503.004380442 про акцент публічної оферти ПАТ «Ідея Банк» на укладення договору про використання аналога власноручного підпису та відтиску печатки банку ПАТ «Ідея Банк» від 27.09.2018 року, згоду фізичної особи - суб`єкта кредитної історії від 27.09.2018 року, заяву-анкету від 27.09.2018 року, заяву від 27.09.2018 року про надання реструктуризації за кредитним договором.

07 липня 2023 року між АТ «Ідея Банк» (далі у договорі клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (далі у договорі фактор) укладено Договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (п. 2.1).

Відповідно до умов п. 5.3 укладеного договору факторингу клієнт у випадку відступлення права вимоги зобов`язаний повідомити кожного боржника про відступлення права вимоги протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором, у спосіб, визначений ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування» та договором з боржником та про передачу персональних даних боржника, а також надати інформацію про фактора та повідомити про обов`язок погашення заборгованості за первинним договором фактору.

Витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023 року сформовано представником позивача. В ньому зазначено прізвище відповідачки, її ім`я і по батькові, номери кредитних договорів, загальна сума заборгованості та її складові по кожному договору. Підписи сторін Договору факторингу відсутні.

На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором № R01.00503.003888035 від 25 квітня 2018 року та за кредитним договором № R01.00503.004380442 від 27 вересня 2018 року позивачем надано розрахунки станом на 31.01.2024 року, що підписані його представником, в яких відсутні періоди, за які нараховано заборгованість первісним кредитором - АТ «Ідея Банк», дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично були отримані відповідачкою, а також порядок розрахунку заборгованості за основною сумою боргу та за відсотками. Розрахунок заборгованості проведений за період з 07.07.2023 року по 31.01.2024 року, та містить суму заборгованості, яка вказана у витязі з Реєстру боржників № 3 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023 року, а за період з дат укладення договорів і до відступлення АТ «Ідея Банк» позивачу права грошової вимоги до відповідачки в матеріалах справи відсутній.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 512,514 ЦК України).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц.

Визначення суми кредиту в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту позичальником і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору.

Позивач не підтвердив виконання свого обов`язку щодо видачі коштів за кредитним договором № R01.00503.004380442 від 27 вересня 2018 року жодним належним і допустимим доказом, зокрема, первинними документами.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Підпункт 14 пункту 3 Розділу 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04 липня 2018 року (далі Положення), вказує, що первинний документ - документ, який містить відомості про операцію.

Пункт 50 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України.

Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Розділу 3 Положення).

Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53).

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18.

Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач.

У той же час розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 р. у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач повинен був отримати від первісного кредитора первинні документи, які підтверджують розмір заборгованості по кредитним договорам, що у відповідності до умов вказаних договорів, надало б можливість визначити час порушення відповідачкою його умов, у разі наявності такого порушення та чи у відповідності до умов договорів та норм закону нараховані відсотки, плата за обслуговування кредитної заборгованості (комісія).

Створені представником позивача документи (розрахунок заборгованості, Витяг з реєстру боржників), які містять інформацію про суму заборгованості відповідачки, не є належними доказами розміру такої заборгованості та не підтверджують наявність права вимоги позивача до неї.

Встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00503.004380442 від 27 вересня 2018 року неможливо.

Наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором є не достатнім для задоволення позовних вимог, оскільки сам розрахунок не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачці, на який строк, правильність нарахування відсотків, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачкою умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачкою. Розрахунок заборгованості за кредитним договором надано позивачем станом на 31.01.2024 року за періоди з 07.07.2023 року до 31.01.2024 року, тобто після отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги до відповідачки за договором факторингу. Однак, суду не надано детальний розрахунок заборгованості, здійснений первісним кредитором, як і детальний розрахунок заборгованості здійснений позивачем.

Між тим, як вбачається зі змісту кредитного договору № R01.00503.003888035 від 25 квітня 2018 року, він (кредитний договір) за своїм характером, розміром кредиту, строком кредитування, а також метою надання кредитних коштів є споживчим кредитом, оскільки не пов`язаний з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням позичальником обов`язків найманого працівника (ст. ст. 1, 3 Закону України «Про споживче кредитування»).

Таким чином, на правовідносини сторін розповсюджується дія і норми частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» згідно якої, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» порядок направлення письмової вимоги про дострокове повернення коштів.

Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», не дотримавши передбачений порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то у позичальника немає обов`язку достроково повертати кошти за договором про надання споживчого кредиту.

Тобто, дотримання встановленого частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» досудового порядку стягнення грошових коштів за договором споживчого кредиту є обов`язковим для подальшого вирішення спору у судовому порядку за позовом кредитора.

Зазначене підтверджується усталеною практикою розгляду подібних справ у суді касаційної інстанції, а згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В матеріалах справи відсутня досудова вимога про дострокове повернення кредитної заборгованості та процентів за користування кредитними коштами за договором № R01.00503.003888035 від 25 квітня 2018 року.

Доказів повідомлення відповідачки за позовом про зазначену вимогу матеріали справи не містять.

Не надано позивачем і доказів на підтвердження того, що ним надсилався на адресу позичальниці лист про розірвання укладеного кредитного договору, що давало б йому право вимоги дострокового повернення кредитних коштів.

Тож, застосовуючи умови кредитного договору № R01.00503.003888035 від 25 квітня 2018 року та вимоги ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», у суду не має правових підстав зробити висновок, що у позичальниці виник обов`язок дострокового повернення усієї суми кредиту. Вручення такої вимог є саме тією обставиною, яка обов`язково входить у предмет доказування у такій категорії спорів та за сформованими позивачем підставами пред`явленого позову.

Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, позивач як кредитор мав довести, що настали обставини, за яких у позичальника припинилося право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, зокрема у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору, за яких таке право існувало (наприклад, несплата чергових щомісячних платежів протягом певного періоду тощо), а у кредитора з цих підстав виникло право вимагати повернення несплаченої суми кредиту у повному обсязі.

Такі обставини є фактичною підставою позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин.

У тій правовій ситуації, коли підстава позову не підтвердилася під час розгляду справи, наслідком є відмова у задоволенні позову.

Позивач не довів тих фактичних обставин, якими обґрунтовував позов, що має наслідком відмову у його задоволенні.

Схожі за змістом висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2023 року у справі № 757/2278/14-ц (провадження № 61-1085св23), яка була прийнята колегією суддів з врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2023 року у справі № 553/1501/15-ц (провадження № 14-50цс22) .

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не доведено позов, що є його, а не відповідачки, процесуальним обов`язком (статті 12, 13, 81 ЦПК України).

Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду у постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 156/268/21.

Позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа № 755/18920/18.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17.

За таких обставин, з урахуванням досліджених доказів, заявлені позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 за кредитними договорами є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Оскільки, у задоволенні позову відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 207, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 551, 598, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 11, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО