КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/7062/23 Головуючий у І інстанції - Савлук Т.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/9608/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення технічної експертизи документа

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

установив:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на свою користь суму боргу у розмірі 145000 доларів США, що станом на 23 травня 2023 року за офіційним курсом Національного банку України (1 долар США -36,5686 гривень), становить 5302 447 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на свою користь понесені судові витрати та витрати на надання правничої (правової) допомоги.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

06 грудня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подала клопотання про призначення у справі технічної експертизи документа (розписки від 02 травня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року клопотання про призначення експертизи повернуто особі, яка його подала.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування зазначила, що суд безпідставно повернув подане нею клопотання про призначення експертизи у зв`язку із несплатою судового збору за його подання, оскільки вказане клопотання не є заявою про забезпечення доказів.

Вважає безпідставним віднесення судом клопотання про призначення експертизи до заяви про забезпечення доказів, а вимога про сплату судового збору є безпідставною.

Вказує, що за подання клопотання про призначення експертизи, якщо ці процесуальні дії не здійснюються як захід забезпечення доказів, судовий збір не повинен сплачуватись.

Він сплачується тільки в тому випадку, якщо учасник який звертається з клопотанням самостійно вказує, що воно подається ним саме з метою забезпечення доказів.

Просила суд, скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року постановленої за наслідками розгляду її заяви про призначення технічної експертизи документа, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та прийнятою з додержанням норм процесуального права.

Висновок суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору за подачу клопотання про призначення експертизи вважає таким, що відповідає вимогам закону, які не були дотримані позивачем при подачі відповідного клопотання.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення технічної експертизи документа залишити без змін.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_3 подав відзив, в обґрунтування якого зазначив, що експертиза призначається в разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватись лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін, щодо необхідності такого призначення.

Водночас, ОСОБА_1 не повідомила суду, яким чином висновок експертизи, яку вона просить провести доведе відсутність підстав для задоволення позову.

Просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення технічної експертизи документа залишити без змін.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 липня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження до підготовчого судового засідання.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 грудня 2023 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_4 подала клопотання про призначення у справі технічної експертизи документа (розписки від 02 травня 2019 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року клопотання про призначення експертизи повернуто особі, яка його подала.

Так, постановляючи ухвалу про повернення клопотання про призначення експертизи суд виходив з того, що ОСОБА_1 подала клопотання саме про забезпечення доказів у справі, а тому до нього підлягали застосуванню положення ст. 117 ЦПК України.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями ст. 116 ЦПК України, встановлені підстави та порядок забезпечення доказів.

Так, згідно частини першої ст. 116 ЦПК України, суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом (ч. 2 ст. 116 ЦПК України).

У змагальному процесі обов`язки мають як сторони, так і суд, який зобов`язаний забезпечити змагальність процесу.

Згідно із ч. 1 ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Частиною 3 ст. 116 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Статтею 117 ЦПК України визначені вимоги до заяви про забезпечення доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 117 ЦПК України, за подання заяви про забезпечення доказів сплачується судовий збір у розмірі, встановленому законом. Документ, що підтверджує сплату судового збору, додається до заяви.

Відповідно до ч. 4 ст. 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Разом з тим, ст. 182 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Ці процесуальні дії спрямовані на досягнення різної мети. Їх ототожнення є хибним. Адже за такої позиції в осіб, які беруть участь у справі, звужується перелік процесуальних інструментів завдяки яким вони можуть доказати свою позицію у справі, що призводить до обмеження їхніх прав у процесі та перешкоджає досягненню завдань цивільного судочинства.

Так, із змісту поданого стороною відповідача клопотання вбачається, що в ньому відсутні будь - які посилання на положення ст.117 ЦПК України та що таке клопотання подається до суду в порядку забезпечення доказів, а тому таке клопотання не підлягало визнанню судом заявою про забезпечення доказів у цій справі, оскільки його можна вважати клопотанням про призначення експертизи, яке відповідає вимогам, установленими цивільним процесуальним кодексом України.

При цьому у клопотанні ОСОБА_1 зазначає, що розписка від 02 травня 2019 року, відносно якої вона просила провести технічну експертизу, є фіктивною, оскільки була створена набагато пізніше 02 травня 2019 року, внаслідок зловмисної домовленості позивача з ОСОБА_3 .

Таким чином, для підтвердження факту написання розписки пізніше 02 травня 2019 року необхідні спеціальні знання (призначення експертизи), що наддасть їй можливість доказати те, що ОСОБА_3 не отримував гроші від позивача і відповідно не витрачав їх в інтересах сім`ї.

З наведеного вбачається, що стороною відповідача було подано саме клопотання про призначення експертизи, що у розумінні закону не є заявою про забезпечення доказів.

Сплата судового збору за подання до суду клопотання про призначення експертизи здійснюється лише за умови, що така заява розглядається у процесуальному порядку, визначеному ст. 118 ЦПК, а не за подання клопотання про призначення експертизи, яке розглядається відповідно до ст. 197 ЦПК України.

Так, згідно п. 7, п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд:

- з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження;

- вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Отже законодавець відокремив різними пунктами з`ясування у підготовчому судовому засіданні питання про забезпечення доказів та вирішення питання про призначення експертизи.

З цього можна дійти висновку, що за подання клопотання про призначення експертизи, якщо ці процесуальні дії не здійснюються як захід забезпечення доказів, судовий збір не повинен сплачуватися.

Аналіз встановлених обставин, свідчить про те, що до поданого клопотання, яке відповідає вимогам закону, не повинно було застосовуватися судом вимоги, встановлені ст. 117 ЦПК України, а тому суд не мав керуватись ч. 4 ст. 117 ЦПК України та відповідно у нього були відсутніми підстави для повернення клопотання відповідача про призначення експертизи.

Отже, за подання клопотання про призначення експертизи, якщо ці процесуальні дії не здійснюються як захід забезпечення доказів, судовий збір не повинен сплачуватися.

Сплата судового збору саме за подання заяви про забезпечення доказів є доцільною та виступає певним запобіжним чинником для того, щоб не допустити зловживання сторонами наданими їм процесуальними правами, які можуть завдати шкоди іншим особам чи обмежити їхні права. Саме з такої позиції виходив законодавець, передбачаючи стягнення судового збору за ці процесуальні дії.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»)

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що подане стороною відповідача клопотання про призначення експертизи підлягало оплаті судовим збором, оскільки воно не є заявою про забезпечення доказів, а тому до нього не підлягали застосуванню положення ст.117 ЦПК України.

Відтак висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення ОСОБА_1 клопотання про призначення експертизи з підстав несплати останньою судового збору колегія суддів вважає необґрунтованим.

Зазначені порушення судом першої інстанції норм процесуального права є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи до суду першої інстанції відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384, 386, 389 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення технічної експертизи документа скасувати, справу для продовження розгляду направити до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба

Т.О. Писана