Справа № 752/6738/24
Провадження № 2/752/4279/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 вересня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Тертій К.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів солідарно:

- 43 654, 53 грн. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги;

- 20 855, 42 грн. інфляційних втрат;

- 6 925, 72 грн. річних.

Посилається в позові на те, що ТОВ`Теплопостачсервіс» з 01 липня 2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

З момену отримання права власності на житло відповідачі отримують послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води та фактично споживають їх.

09 липня 2018 року між товариством та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Договір № С5А/187 про надання послуг з централізованого опалення, постачання грячої води, за яким виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відовідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п.7 договору плата за надані послуги справляється згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Згідно з п.11 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

В порушення умов договору відповідачі плату за отримані послуги не вносять, у зв`язку з чим з січня 2015 року до лютого 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 43 654, 53 грн.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов, стягнути з відповідачів солідарно суму боргу за надані послуги, а також 20 855,42 грн. інфляційних втрат та 6 925, 72 грн. річних у поряду ст.625 ЦК України.

Позов був зарестрований судом 28 березня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України визначено склад суду.

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов.

09 липня 2024 року представник відповідачів подав відзив, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що з позову незрозуміло, за який пріод стягується заборгованість.

З моменту здачі будинку в експлуатацію та отримання правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 і до 2017 року в квартирі ніхто не проживав.

27 листопада 2014 року вона, відповідач ОСОБА_1 , звернулася до ТОВ «Ліко-житло сервіс» з проханням відключити квартиру від центрального опалення в зв`язку з необхідністю проведення ремонту та заміни радіаторів.

Прилади квартирного обліку теплової енергії були встановлені та введені в експлуатацію 31 січня 2017 року.

Однак позивачем нараховано плату з жовтня 2016 року до березня 2017 року.

З розрахунку незрозуміло, яким чином здійснювалося опалення квартири, виходячи з різних сум нарахувань за один і той же розрахунковий період.

Просять застосувати строки позовної давності та в позові відмовити.

16 липня 2024 року позивач подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що з січня 2015 року до 01 лютого 2017 року нарахування плати за централізоване опалення в квартирі відповідачів здійснювалося за показниками будинкових засобів обліку, тобто квартирний засіб обліку у квартирі відповідачів був відсутній.

З лютого 2017 року до січня 2024 року нарахування проводилося згідно показників квартирних засобів обліку теплової енергії, оскільки відповідачі встановили квартирний лічильник і періодично передавали показники.

Квартира відповідачів не від`єднана від мереж централізованого опалення в визначеному законом порядку, а тому відповідачі зобов`язані надавати такі показники та оплачувати спожиті послуги.

Крім того, 09 лютого 2022 року на офіційному сайті виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було розміщено Розпорядження КМДА №30 від 09 лютого 2022 року» Про встановлення тарифів та теплову енергію, виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії, послуги з постачання теплової енегії та постачання гарячої води ТОВ`Теплопостачсервіс».

Відповідно, з 22 лютого 2022 року діють нові тарифи.

Відповідне оголошення було також розміщене на офіційному сайті ТОВ`Теплопостачсрвіс».

Щодо строку позовної давності зазначив, що відповідачі періодично сплачували борг: грудні 2020 року в сумі 208, 22 грн., січні 2021 року - 460, 00 грн., березні 2021 року - 70, 00 грн., травні 2021 року - 2 000, 00 грн., липні 2021 року - 2 241, 28 грн., серпні 2021 року - 1 200, 00 грн., що свідчить про визнання ними боргу та переривання строку позовної давності.

Крім того, звернув вагу на те, що з 12 березня 2020 року по всій території України діяв карантин, строк якого неодноразово продовжувався.

З урахуванням цього вважає, що позов пред`явлений в межах строку позовної давності.

18 липня 2024 року представник відповідачів подав заперечення на відповідь на відзив, у якому заперечив нарахування плати за період часу з жовтня 2016 року до березня 2017 року.

Повторно провів аналіз строків позовної давності за цей період часу та вважає, що строк звернення до суду позивачем пропущений.

Посилання на внесення плати не перериває цього строку, оскільки зазначені в відповіді на відзив платежі, які позивач вважає вчиненням дій про визнання боргу, вносилися з грудня 2020 року, тобто уже після спливу строку позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом встановлено, що відповідачі на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 липня 2014 року є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних частках.

09 липня 2018 року між товариством та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений Договір № С5А/187 про надання послуг з централізованого опалення постачання грячої води, за яким виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відовідної якості послуги з централізованого опалення та постачанн гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строк і на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п.7 договору плата за надані послуги справляється згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Згідно з п.11 договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання в будинку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідачів за наданими послугами утворилася з січня 2015 року і до звернення до суду в лютому 2024 року.

/ а.с. 6 - 11 /

Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Законом України « Про теплопостачання».

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

За змістом п. 2 ч.1 ст.5 Закону до житлово-комунальних послуг належать, у тому числі: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно.

Таким чином, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг, як їх користувачі.

Загальні засади формування тарифів на теплову енергію врегульовані ст. 20 Закону України «Про теплопостачання».

Згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що у у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 ( в редакції на момент виникнення спору ).

Відповідно до п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Розподіл загальних обсягів наданих послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води між споживачами багатоквартирних будинків здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства розвитку та громад України від 28 грудня 2021 року № 358.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» зняття показань вузлів розподільного обліку, а також приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється споживачами, якщо інше не передбачено договором.

Споживач щомісяця передає показання вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії виконавцю відповідних комунальних послуг або визначеній власником (співвласниками) іншій особі, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, у спосіб, передбачений договором.

Виконавець періодично, не менше одного разу на рік, проводить контрольне зняття показань вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії у присутності споживача або його представника.

Зняття показань вузлів обліку та приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюється не рідше одного разу на місяць.

У разі недопущення споживачем (його представником) виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань або в разі ненадання у визначений договором строк споживачем виконавцю показань відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії, якщо такі показання згідно із законом або договором зобов`язаний знімати споживач, для цілей комерційного або розподільного обліку виконавцем комунальної послуги протягом трьох місяців приймається середньодобове споживання таким споживачем відповідної комунальної послуги за попередні 12 місяців (для послуг з теплопостачання - за середнім споживанням попереднього опалювального періоду).

У разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, до відповідного вузла обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець комунальної послуги зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку.

Після відновлення надання показань вузлів обліку такими споживачами виконавець відповідної комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, зобов`язані провести перерахунок із споживачем, а для вузлів розподільного обліку - з усіма споживачами будівлі.

Тобто, з даної норми закону випиває, що у разі, якщо споживач не надав виконавцю показань індивідуального лічильника тепла за розрахунковий період -виконавець протягом 3-х розрахункових періодів проводить нарахування обсягу спожитої послуги такому споживачу по середньому споживання попередніх періодів.

Якщо споживач більше 3-х розрахункових періодів не надав виконавцю показань індивідуального лічильника тепла, подальші розрахунки з таким споживачем проводяться, як із споживачем квартира якого не оснащена індивідуальним приладом обліку.

Після відновлення надання показань споживачем або контрольного зняття показань виконавцем, виконавець здійснює перерахунок обсягів наданих послуг такому споживачу та перерозподіл обсягів наданих послуг усім споживачам будинку, квартири яких не оснащені індивідуальними лічильниками тепла.

З долучених до відзиву доказів: заяви відповідачки ОСОБА_1 від 27 листопада 2014 року та Акту введення в експлуатацію вузла комерційного обліку тепла вбачаться, що квартира була відключена від централізованого опалення та повторно облаштована вузлом квартирного обліку теплової енергії 31 січня 2017 року.

Тобто, за відсутності вузла квартирного обліку теплової енергії в цей період часу показання лічильника тепла позивачу, як виконавцю, відповідачами не передавалися.

З урахуванням цього і послуги з постачання теплової енергії відповідачі, як споживачі, не отримували.

З відповіді відповідача на відзив вбачається і цього не спростовували відповідачі, така інформація позивачу, як надавачу послуг, надана не була.

Заперечуючи проти позову, представником відповідачів у змісті відзиву заявлено про застосування строку позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

За змістом ст.ст. 260, 261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, норма ч.1 ст. 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 127/23910/14-ц дійшов висновку, що правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16.

З розрахунку позивача вбачається, що з січня 2015 року і до листопада 2020 року плата за послуги теплопостачання відповідачами не вносилася.

Перший платіж ними був внесений у грудні 2020 року в розмірі 208, 22 гр., тобто меншому суми місячного нарахуваня.

З урахуванням цього суд вважає, що строк звернення позивача до суду в частині вимог про стягнення заборгованості за період з січня 2015 року до березня 2017 року пропущений, а тому в позові в цій частині має бути відмовлено з підстав пропуску позовної давності.

Щодо посилання представника позивача на встановлений карантин та продовження строку позовної давності суд виходить з наступного.

30 березня 2020 року Верховна Рада прийняла Закон № 540-IX , який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Зокрема, пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України було визначено, що під час дії карантину строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину.

Суд враховує, що останній раз карантин продовжувався постановою Кабінету Міністрів України №383 від 27 квітня 2023 року до 30 червня 2023 року.

При застосуванні приписів пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України суд враховує, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу.

З урахуванням цього суд вважає, що посилання представника позивача в цій частині не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позовна давність по заборгованості за період часу з січня 2015 року до березня 2017 року спливла до введення карантину, а тому дія пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строку позовної давності на ці вимоги позивача не поширюється.

Крім того, при застосуванні приписів пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України суд враховує, що такий строк слід застосовувати відносно кожного щомісячного платежу.

Суд враховує ті обставини, що оплата комунальних послуг має здійснюватись споживачами цих послуг до 20 числа місяця, наступного за тим, в якому цю послугу спожито.

Таким чином, введення карантину з березня 2020 року, на вимоги позивача з квітня 2017 року, тобто першого щомісячного платежу, строк позовної давності по якому спливав у травні 2020 року, поширюється дія пукту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Однак, відповідно до пукту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з такими вимогами позивач мав звернутися до суду до кінця червня 2023 року, тобто закінчення строку дії карантину.

Виходячи з того, що позивач звернувся до суду в березні 2024 року, строк позовної давності за вимогами з квітня 2017 року до червня 2020 року, в якому мав бути внесений платіж за травень 2020 року, також сплив, а тому до цих вимог також мають застосовуватися строки позовної давності, про що заявлено представником відповідача.

Таким чином, натупним періодом заборгованості є період з липня 2020 року.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Суд вважає, що звернувшись до суду в березні 2024 року, позивач пропустив строк позовної давності за вимогами з липня 2020 року до березня 2021 року, а тому і в цій частині суд вважає за необхідне відмовити в позові з причин пропуску строку позовної давності.

З розрахунку позивача вбачається, що за період часу з квітня 2021 року до січня 2024 року до сплати відовідачам було нараховано 16 203, 23 грн.

Сплачено відповідачами за вказаний період 17 847, 61 грн.

Таким чином, заборгованість у цей період часу відсутня і підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Щодо посилання позивача на переривання строку позовної давності внесенням відповідачами платежів у сумах більше, ніж їм було нараховано, суд враховує наступне.

З розрахунку вбачається, що починаючи з травня 2021 року і до лютого 2024 року відповідачами періодично вносилися за надані послуги суми більші, ніж їм нараховувалися.

Крім того, суд звертає увагу на те, що ці суми вносили не тільки в більшому розмірі, а й у період після закінчення опалювального періоду, в тому числі коли суми до сплати за надані послуги їм не нараховувалися.

Сплачені відповідачами суми не дають підстав для висновку, що ними визнавалася лише певна частина чи черговий платіж,за певний період чи у певній сумі.

З урахуванням приведеного та правових висновків Верховного Суду у постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 127/23910/14-ц та Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-2170цс16, приведених вище, такі дії відповідачів, на думку суду, не можуть свідчити про визнання ними боргу за певний період часу та переривання строку позовної давності.

Крім того, з приведених вище висновків суду випливає, що такі платежі відповідачами вносилися уже після спливу позовної давності.

Враховуючи викладене вище, один із основних принципів цивільного судочинства, визначений ст.12 ЦПК України, в саме принцип змагальності, встановлені судом обставини, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача.

Керуючись ст.ст.11, 15, 16, 256, 257, 260, 261, 264, 267,322, 360, 509, 526, 625 ЦК України, Законом України « Про житлово-комунальні послуги», Законом України « Про теплопостачання», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»,ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В.Машкевич