Справа № 203/4288/24
УХВАЛА

28 серпня 2024 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання.

Разом із позовною заявою представником позивача було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно 5/7 частин нежитлової будівлі, розташованої по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, ч.1 ст.152 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Згідно ч.ч.1,6 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Види забезпечення позову визначені ст.150 ЦПК України.

Зокрема п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову судом шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

В обгрунтування поданої заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно, представник позивача посилався, що такий захід буде ефективним для забезпечення виконання рішення в разі задоволення позову. В той час, як відчуження відповідачем майна на користь третіх осіб та неможливість його повернути, утруднить або зробить неможливим захист прав позивача.

З наданої до заяви Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої станом на 20.03.2024 року, вбачається, що за відповідачем дійсно на праві власності зареєстровано 5/7 частин будинку АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, з вказаної вище Інформації також вбачається наявність діючого запису про обтяження, зареєстрованого 07.09.2016 року на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника та заборони його відчуження, винесеної 07.09.2016 року в рамках виконавчого провадження №52146673, відповідно до якої під обтяженням перебуває все нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 .

Таким чином, наявність зареєстрованого обтяження у вигляді арешту та заборони відчуження всього майна відповідача, свідчить про відсутність на момент подачі та розгляду заяви ризиків можливого відчуження останнім майна на користь третіх осіб, а відповідно і ускладнення виконання рішення суду в разі можливого задоволення позову.

В зв`язку з цим, в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову слід відмовити за необгрунтованістю та недоведеністю наявності підстав для вжиття відповідних заходів забезпечення.

Керуючись ст.ст.149,150,152,153,258-260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя С.Ю.Казак