Провадження № 22-ц/4808/937/24
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Фединяка В. Д.,

Луганської В. М.,

секретар: Кузів А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Футерко Василь Любомирович на рішення Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2024 року в складі судді Мелещенко Л. В., ухвалене в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року позивачка ОСОБА_2 , звернулась до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2006 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 березня 2019 року шлюб було розірвано. Від спільного подружнього життя мають дітей, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні.

14 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір про сплату аліментів на дітей, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б. В. та зареєстровано в реєстрі за № 2422. Пунктом 3 договору передбачено, що аліменти сплачуються платником щомісяця у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 2 500 грн. на кожну дитину, але не може бути меншим прожиткового мінімуму, встановленого законом на дітей відповідного віку на момент сплати аліментів. Пунктом 6 договору встановлено, що платник зобов`язується сплачувати аліменти, передбачені цим договором одержувачу своєчасно і у відповідному розмірі, до досягнення повноліття кожною дитиною.

За період з грудня 2018 року по січень 2020 року (14 календарних місяців) відповідач сплачував позивачу аліменти готівкою, наслідком чого 19 січня 2020 року позивачкою була написана розписка, що зберігається у відповідача.

Однак, у подальшому відповідачем сплата аліментів припинилася. У зв`язку з чим, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою у якій просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість зі сплати аліментів за період з 01 лютого 2020 року по 30 листопада 2022 року на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 174 192 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2024 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Футерко В. Л. посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд задовольняючи позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів не врахував того, що останній у 2022 році передав дітям ОСОБА_4 та ОСОБА_6 кошти в сумі по 1 000 доларів США кожному. Правових підстав вважати, що вищенаведені кошти надано дітям в якості їх подарунків, у суду не було, оскільки відповідач не ініціював укладення договорів дарування коштів та їх нотаріального засвідчення та не мав наміру дарувати вищевказані кошти, а передавав їх в рахунок сплати аліментів.

Крім того, посилання позивачки на несплату апелянтом аліментів за спірний період не відповідає дійсності. Оскільки, ОСОБА_1 здійснював сплату аліментів протягом спірного періоду, та неодноразово просив позивачку про складання відповідних розписок, однак остання щоразу відмовлялася від їх складання. Вищенаведені обставини підтверджуються показами апелянта, допитаного в якості свідка.

Також зазначає, що показами свідка ОСОБА_7 (матері апелянта) підтверджено фактичне перебування дітей сторін на повному утриманні батьків відповідача. Позивачка вищезазначених жодним чином не заперечувала.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення з додержанням норм процесуального та матеріального права, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2024 року без змін.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без її участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Футерка В. Л., який просив скаргу задовольнити, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач свої зобов`язання за договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої підлягає стягненню з останнього відповідно до вимог ЦК України.

З таким висновком суду не можна не погодитися.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області 21 березня 2019 року, яке набрало законної сили 22 квітня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано.

Як вбачається з копій свідоцтв про народження, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько ОСОБА_1 та мати ОСОБА_2 (а.с. 14, 15).

14 грудня 2018 року між ОСОБА_1 , як Платником, та ОСОБА_2 , як Одержувачем, був укладений Договір між батьками про сплату аліментів на дітей, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Довгалюком Б. В. та зареєстрований в реєстрі за № 2422, за умовами якого сторони встановили розмір, строки та порядок виплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до моменту досягнення дітьми повноліття (а.с. 9).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Стаття 189 СК України містить диспозитивне правило про те, що батьки мають право укласти договір про сплату аліментів, водночас свобода волі сторін такого договору обмежується імперативним приписом про те, що його умови не можуть порушувати права дитини, встановлені цим Кодексом.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи правову природу аліментного договору і положення статті 8 СК України, до аліментного договору може бути застосовано субсидіарно норми ЦК України, які стосуються до договірних зобов`язань зокрема, щодо валюти зобов`язання і принципів виконання зобов`язання.

Так, статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до статей 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з умов укладеного сторонами договору, відповідач зобов`язався щомісяця сплачувати позивачці аліменти на утримання дітей в розмірі по 2 500 грн. на кожну дитину шляхом їх перерахування на картковий рахунок позивачки. У випадку відмови позивачки від отримання аліментів, відповідач може передати їх в депозит нотаріусу та це буде вважатись належним виконанням договору (пункти 2, 3, 5).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач належними та допустимими доказами не довів, що виконував свій обов`язок по сплаті позивачці аліментів на утримання дітей у строки та на умовах, визначених договором, а також не довів відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги пояснення відповідача, допитаного в якості свідка, оскільки ці пояснення не підтверджуються іншими доказами у справі.

Так, діти сторін в судовому засіданні першої інстанції пояснили, що вважали передані їм відповідачем гроші подарунком на день народження, а не аліментами на їх утримання.

Доводи скарги щодо нікчемності договорів дарування правового значення для справи не мають, оскільки сторони з такими позовними вимогами до суду не звертались.

Також не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову пояснення свідка ОСОБА_7 щодо перебування дітей на її утриманні певний період часу, оскільки діти проживали разом із нею за кордоном за її згодою, а обов`язок відповідача по утриманню своїх дітей у цей період не припинявся.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності, надав їм належну оцінку, виконав всі вимоги цивільного судочинства та дійшов вірного висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором від 14 грудня 2018 року про надання утримання на дітей не виконував.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду першої інстанцій щодо встановлених обставин справи.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Футерко Василь Любомирович залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 вересня 2024 року.

Судді: В. М. Барков

В. Д. Фединяк

В. М. Луганська