Справа № 185/4818/23
Провадження № 2/185/135/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Фесенко С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді Дніпропетровської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Друга павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визначення розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, -

В С Т А Н О В И В

У квітні 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Друга павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визначення розміру частки співвласника у спільному сумісному майні, в якому просить суд визнати житловий будинок АДРЕСА_1 майном, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за життя, становила частку; визначити, що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , становить частку.

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що вона з ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1985 року. За час шлюбних відносин подружжям був збудований житловий будинок АДРЕСА_1 , але право приватної власності було оформлено на ОСОБА_4 , відповідно до свідоцтва про право власності № 568 р від 30.11.1998 року, виданого Богданівською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області, з проведенням відповідної реєстрації в КП Павлоградське МБТІ за № 16-227 від 02.12.1998 року. 19 червня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись: ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 син; ОСОБА_3 - син. Проте, постановою державного нотаріуса Другої павлоградської держконтори Дутчак Ю.С. від 15.03.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з тим, що відсутній факт родинних відносин між ними. У зв`язку з тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.04.2023 року було відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.06.2023 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду.

У порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачі не скористались своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву.

За клопотання позивача, ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.04.2024 було витребувано з Другої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області належним чином завірену копію спадкової справи № 178/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

У судове засідання позивачка, відповідачі не з`явились, відповідно до поданих заяв, просили розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення.

Представник третьої особи Другої павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, надав копію спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_4 , відповідно до поданої заяви просить розгляд справи проводити за його відсутності, покладаючись на розсуд суду при ухваленні рішення.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 серпня 1985 року, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 24.08.1985 року Богданівською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області.

За час перебування у шлюбі, відповідно до свідоцтва про право власності № 568 р від 30.11.1998 року, виданого Богданівською сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області, на підставі розпорядження Павлоградської райдержадміністрації від 02.12.1998 року, було посвідчено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , з проведенням відповідної реєстрації в КП Павлоградське МБТІ за № 16-227 від 02.12.1998 року.

19 червня 2010 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 13.01.2022 року, виданого Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 14.02.2022 року виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області.

На момент смерті ОСОБА_4 , у житловому будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - син.

Крім того, судом встановлено, що у Другій павлоградській державній нотаріальній контори Дніпропетровської області 09.08.2022 року заведена спадкова справа № 178/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , син; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - син.

Постановою державного нотаріуса Другої павлоградської держконтори Дутчак Ю.С. від 15.03.2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_4 , у зв`язку з тим , що відсутній факт родинних відносин між ними.

Копія спадкової справи № 178/2022 не містить даних щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом іншим спадкоємцям після померлого ОСОБА_4 .

Відповідно до розділу VІІ «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України вказаний кодекс регулює правові відносини, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року.

До 01 січня 2004 року чинним був Кодекс про шлюб та сім`ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

За змістом ст. 22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За змістом ч. 2 ст. 29 КпШС поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до роз`яснень пункту 22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток.

Відповідно до статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу (стаття 29 КпШС).

Отже, суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Так, Пленум ВСУ вказав, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Згідно ч. 1 статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 68 СК України, передбачено, що розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Статтею 69 СК України, передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до частини 1 статті 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також, згідно до ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Таким чином, існує презумпція, встановлена статтею 22 КпШС України, яка кореспондується нормами статті 60 СК України, згідно якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ця презумпція не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. При цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності покладається на того з подружжя, хто вважає, що майно не є спільним.

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки. Таким чином, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, передусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об`єктом спадкування.

Видачу нотаріусом свідоцтва про частку в спільному майні за заявою інших учасників спільної сумісної власності законодавство не передбачає.

Таким чином, оскільки при спадкуванні частки в майні, розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємець не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, яким відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід права та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи, що будь-якої домовленості між подружжям щодо розміру їх часток не було, беручи до уваги презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірний житловий будинок є рівною і становить по 1/2 частці кожному. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників спірного майна.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд вважає обставини, зазначені у позовній заяві, такими, що відповідають дійсності та повністю доведеними, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Друга павлоградська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визначення розміру частки співвласника у спільному сумісному майні - задовольнити у повному обсязі.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 майном, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , за життя, становила частку.

Визначити, що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , становить частку.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 .

Третя особа - Друга павлоградська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Харківська, буд. 114, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 02891121.

Суддя В.М. Бондаренко