ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/988/24
провадження № 2-н/691/23/24
УХВАЛА

03 вересня 2024 року м. Городище

Суддя Городищенського районного суду Черкаської області Савенко О.М. розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,-

встановив:

02 вересня 2024 року до Городищенського районного суду Черкаської області, надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ..

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 вересня 2024 року цивільну справу №691/988/24 провадження №2-н/691/23/24 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , передано на розгляд судді Городищенського районного суду Черкаської області Савенко О.М..

В обґрунтування заяви про видачу судового наказу зазначено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 18 січня 2013 року було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис №1. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження Серії НОМЕР_1 , видане 07 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції в м.Києві. рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06 листопада 2014 року шлюб між ними розірваний. З ОСОБА_2 проживають окремо. Неповнолітній ОСОБА_3 проживає біля неї в АДРЕСА_1 . Домовленості щодо способу виконання ОСОБА_2 свого обов`язку утримувати дитину ніж ними не визначено. Протягом зазначеного часу ОСОБА_2 матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що стало підставою звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Вивчивши матеріали за заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 , приходжу до висновку про підстави для відмови у видачі судового наказу, в силу наступного.

За змістом ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Положенням ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішенні Європейського Суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Разом з тим, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Згідно п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, а згідно п.5 ч.1 ст.161 ЦПК України, заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму, зміст заяви про видачу судового наказу, а статтею 164 ЦПК України передбачено сплату судового збору за подання заяви про видачу судового наказу.

Так, заявник ОСОБА_1 просить видати судовий наказ із вимогою про стягнення аліментів із ОСОБА_2 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлена вимога заявника не відповідає вимогами ст.161 ЦПК України, остільки відповідно до п. п.4, 5 ч.1 ст.161 ЦПК України, може бути заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, та заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1 жодна із вище вказаних вимог відповідно до п. п.4, 5 ч.1 ст.161 ЦПК України, не заявлена.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Враховуючи вище викладене та вимоги п.п.1,3 ч.1 ст.165 ЦПК України, приходжу до висновку, що у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 , слід відмовити, і роз`яснити заявнику необхідність визначитися за яким пунктом частини першої ст.161 ЦПК України вона бажає вирішувати питання про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.163, 164, 165,166 ЦПК України, суддя, -

постановив:

у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_2 відмовити.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків.

Копію ухвали суду направити заявнику, для відому.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом пятнадцяти днів з моменту її складання апеляційної скарги.

Суддя О.М.Савенко