П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді: Собослоя Г.Г.,

суддів Кожух О.А., Джуги С.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 29 грудня 2023 року по справі № 303/11481/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого майна подружжя,

встановив:

30.11.2023 ОСОБА_1 звернулася до Мукачівського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 13.12.2023 позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху.

В ухвалі суддя суду першої інстанції зазначив, що позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, оскільки заявницею зазначено ціну позову, яка не відповідає дійсній вартості майна. Крім того, доданий до позову Звіт про оцінку майна від 08.02.2023 не відповідає вимогам ст. 6 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою КМУ №1440 від 10.09.2003 року. Також позивачкою подано копії позовних заяв, підписані позивачем ОСОБА_1 , а деякі підписані її представником ОСОБА_3 , що у свою чергу свідчать про те, що вони не є її копіями. Також звертає увагу на те, що позивачем не одноразово подавався аналогічний позов, який в подальшому залишався без руху із зазначенням усунення недоліків, однак позивачем вимоги ухвали не виконувалися.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 29.12.2023 позовну заяву повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву суддя суду першої інстанції виходив із того, що позивачка повністю не усунула недоліки, зазначені в ухвалі судді від 13.12.2023 року, а саме в позовній заяві зазначила ціну позову, яка не відповідає дійсній вартості спірного майна, не додала документи, що підтверджує сплату судового збору за позовну вимогу майнового характеру, не додала Звіт про оцінку майна, який би відповідав зазначеним в ухвалі суду вимогам та не додала копії позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.

ОСОБА_1 оскаржила ухвалу судді від 29.12.2023 як таку, що постановлену з порушенням норм процесуального права, доводи скарги зводяться до такого.

Позивачкою додатком до позовної заяви було додано копії позову з додатками відповідачу, також нею додано висновки і звіт про оцінку вартості спірного майна, яка виготовлена ліцензованим експертом у відповідності до технічного паспорта на будинок.

Просить скасувати ухвалу місцевого суду від 29.12.2023, а справу направити для продовження розгляду і вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляції, перевіривши матеріали справи суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення, постановленого судом першої інстанції, в межах доводів і вимог апеляційної скарги (ст. 367 ч. 1 ЦПК України).

За змістом приписів ч.ч. 1, 3 ст. 3, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється, зокрема, відповідно до ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктами 2-9 частини третьої статті 175 ЦПК України встановлюються вимоги до змісту позовної заяви.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява, крім інших обов`язкових реквізитів, має містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до частин другої статті 176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

За змістом частини другої статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Зазначивши про те, що вказана позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна, а доданий до позову Звіт про оцінку майна від 08.02.2023 не відповідає вимогам ст.. 6 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та вимогам Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою КМУ №1440 від 10.09.2003 року, суд першої інстанції не встановив правильний розмір судового збору, який мав бути сплачений за подання позову.

При цьому, відповідно до вказаних вище норм закону суд повинен був самостійно визначити попередній розмір судового збору, чого не було зроблено судом першої інстанції при залишенні позовної заяви без руху.

Суд не врахував, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 174 ГПК України), чого судом першої інстанції зроблено не було.

Тобто, не погодившись із визначенням позивачем ціни позову, суд міг встановити дійсну вартість майна при розгляді справи.

Разом з тим, позивачем з метою підтвердження ціни позову до позовної заяви було додано Звіт про оцінку майна, втім суд першої інстанції відповідно до статей 189, 196, 197, 198 ЦПК України не мав повноважень вирішувати процесуальні питання щодо оцінки поданого звіту.

Крім того, статтею 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що звіт про оцінку майна є документом, який містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання, підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Відповідно до частини другої статті 32 цього Закону оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Таким чином, суд першої інстанції зобов`язаний був діяти відповідно до вимог частини другої статті 6 Закону України "Про судовий збір" та частини другої статті 176, частини другої статті 185 ЦПК України та залишити позов без руху з підстав несплати судового збору у визначеному судом розмірі, а не з підстави не зазначення дійсної ціни позову, інформацію про яку надано позивачем у Звіті про оцінку майна, який був доданий до позовної заяви.

Вирішуючи питання про залишення позовної заяви без руху, що в подальшому призвело до залишення позовних вимог без розгляду, суд першої інстанції наведеного не врахував, оскільки встановивши, що ціна заявленого позову, вказана позивачем не вірно, суд повинен був попередньо визначити та зазначити суму судового збору, яку повинен був сплатити позивач з наступним стягненням недоплаченого судового збору або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, що відповідає положенням частини другої статті 6 Закону України "Про судовий збір" та частини другої статті 176, частини другої статті 185 ЦПК України.

За вказаних обставин, ухвала місцевого суду, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 29 грудня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: