ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Царьова Олена Сергіївна, на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2024 року в цивільній справі номер 201/11468/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернулось АТ КБ «ПриватБанк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 16 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідачкою підписана анкета-заява б/н від 16 липня 2015 року, після підписання якої ОСОБА_1 отримала кредит, що потім розмір його був збільшений до 75000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Підписавши анкету-заяву від 16 липня 2015 року, відповідачка погодилась з запропонованими їй Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом з заявою складають договір про надання банківських послуг. Зобов`язання за договором про надання банківських послуг банк виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, не здійснила в повному обсязі сплату отриманих кредитних коштів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, у розмірі 80490,88 грн, з яких 72846,93 грн заборгованість за кредитом, 7643,95 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позивач просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача суму боргу за кредитним договором від 16 липня 2015 року станом на 28 травня 2023 року у розмірі 80490,88 грн, з яких 72846,93 грн заборгованість за кредитом, 7643,95 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати в розмірі 2684 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 16 липня 2015 року в розмірі 80490,88 грн, з яких 72846,93 грн заборгованість за тілом кредиту, 7643,95 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Царьова О.С., подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2024 року, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги частково, стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості в розмірі 45028,93 грн, в решті вимог відмовити, розстрочити виконання рішення суду на 18 місяців з дня набрання ним законної сили та щомісячно стягувати з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 2501,61 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є неправомірним та таким, що підлягає частковому скасуванню, оскільки прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням процесуальних норм.

Судом першої інстанції при винесенні рішення суду не прийнята до уваги практика Верховного суду України з розгляду аналогічних спорів, а також не досліджений контррозрахунок відповідачки.

Судом першої інстанції, не прийнято до уваги пояснення сторони відповідача та невірно встановлена та обставина, що ОСОБА_1 15 липня 2021 року в електронному вигляді підписана заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій встановлено розмір реальної річної процентної ставка для карт Універсальна 42%, а для карт містить умови щодо процентної ставки, Універсальна Gold - 40,8%. Відповідачка зазначає, що ніяких заяв в електронному вигляді вона не підписувала та з жодною відсотковою ставкою ознайомлена не була, а також зазначає, що позивач самостійно нарахував кошти на банківський ранок відповідачки.

Після виникнення, заборгованості відповідачкою була погашена заборгованість в тіла розмірі 30783,87 грн, яка не врахована позивачем на погашення тіла кредиту. Вказана сума врахована на погашення відсотків, наявність яких та їх розмір стороною позивача з відповідачкою погоджено не було, тому ОСОБА_1 визнає позов лише в сумі 45028,93 грн.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Відповідачка просить розстрочити виконання рішення суду через її майновий та сімейний стан, оскільки вона є інвалідом 2 групи через онкологічне захворювання та на даний час не працює.

Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2024 року залишити без змін.

Відповідно до постанови Верховного Суду по справі № 755/18246/15-ц від 07.03.2018 року, встановлено, що позичальник, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. при цьому умови та правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці умови та правила були чинними під час укладення договору. Таким чином, договір, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Випискою по картковому рахунку підтверджується, що відповідачка належним чином свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконала.

Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, відповідачка у відповідності до ч. 2 ст. 642 ЦК України фактично погоджувалась з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли як на момент укладення договору, так і після внесення до них змін шляхом прийняття нових редакцій умов та правил, а також тарифів. Відтак, укладений між сторонами кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. А тому, за положеннями правочину відповідачка має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст.ст. 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України за невиконання умов кредитного договору.

Відповідно до частини 2 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» від 19 червня 2024 року позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України (в редакції, що діяла на час відкриття апеляційного провадження у цій справі) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 16.07.2015 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 27).

15.07.2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту в якому визначено основні умови користування, процентна ставка (40,8% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%), зазначено, що інформація щодо умов кредитування є актуальною по 30.07.2021 року (а.с. 28-31зв).

15.07.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (40,8% річних), процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%). У цій заяві також викладені Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 16-26).

До позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 32-32зв, 33-82зв).

Відповідно до довідки про надані картки відповідачкою було отримано кредитні картки: «Універсальна» № НОМЕР_1 від 16.07.2015 року з терміном дії до 07/17, «Універсальна» №021396 від 29.01.2016 року з терміном дії до 03/18, «Універсальна GOLD» №112878 від 11.04.2017 року з терміном дії до 11/20, «Універсальна GOLD» №285549 від 09.10.2017 року з терміном дії до 07/21 , «Універсальна GOLD»

№778352 від 15.07.2021 року з терміном дії до 07/23 (а.с. 15).

У довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , міститься інформація про зміну кредитного ліміту (а.с. 14).

З розрахунку заборгованості за договором б/н від 16.07.2015 року вбачається, що станом на 28 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 80490,88 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 72846,93 грн, заборгованість за простроченими відсотками 7643,95 грн (а.с. 5-13).

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором б/н, укладеним з ОСОБА_1 , за період з 16.07.2015 року по 30.05.2023 року (а.с. 97-119зв).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Проте, з вказаними висновками суду першої інстанції не можна погодитись в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 16.07.2015 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у АТ КБ «ПриватБанк».

15.07.2021 року ОСОБА_1 підписала паспорт споживчого кредиту в якому визначено основні умови користування, процентна ставка (40,8% річних) процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%), зазначено, що інформація щодо умов кредитування є актуальною по 30.07.2021 року.

15.07.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (40,8% річних), процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%). У цій заяві також викладені Умови та правила надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16.07.2015 року вбачається, що станом на 28 травня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 становить 80490,88 грн, яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 72846,93 грн, заборгованість за простроченими відсотками 7643,95 грн.

На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором б/н, укладеним з ОСОБА_1 , за період з 16.07.2015 року по 30.05.2023 року.

Виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі 278/2177/15-ц.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору.

Разом з тим, перевіряючи надані позивачем розрахунки заборгованості, встановлено, що відповідно до змісту цих розрахунків (стовпчик 4 таблиці) позивачем до тіла кредиту зараховано (погашено за рахунок тіла кредиту) частину нарахованих відповідачці процентів за користування кредитом в загальному розмірі 1430,31 гривень.

У анкеті-заяві позичальника від 16.07.2015 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена, так само як можливість погашення заборгованості за процентами за рахунок наданого тіла кредиту. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, включив до заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримала в борг відповідачка), заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на Витяг з Тарифів обслуговування карт «Універсальна» та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку» як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась із ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування а також можливості погашення заборгованості за процентами за рахунок наданого тіла кредиту.

Оскільки ж частина нарахованих позивачем відповідачці процентів була погашена за рахунок збільшення тіла кредиту, тобто без фактичного отримання такого тіла кредиту відповідачкою, а сума погашених таким чином процентів становить 1430,31 грн згідно з даними розрахунку самого позивача, зазначена сума відсотків не може бути зарахована до тіла кредиту.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення суми тіла кредиту за кредитним договором від 16.07.2015 року є обґрунтованими в сумі 71416,62 грн.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги в частині стягнення суми прострочених відсотків за кредитним договором, апеляційний суд керується наступним.

Судом встановлено, що 15.07.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» в якій визначені основні умови користування, процентна ставка (40,8% річних), процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту (81,6%). У цій заяві також викладені Умови та правила надання банківських послуг.

Таким чином, сторонами було досягнуто 15.07.2021 року згоди стосовно нарахування відсотків та їх розмір.

Проте, враховуючи, що тіло кредиту було збільшено за рахунок відсотків, стягнення яких не було погоджено сторонами, відсотки за прострочений кредит мають бути пропорційно зменшені, та є обґрунтованими у сумі 7493,87 грн.

Довід апеляційної скарги про неправомірне погашення відсотків за кредитом замість тіла кредиту та наведений відповідачкою контррозрахунок, апеляційний суд відхиляє як необґрунтований, оскільки відповідно до п. 2.1.1.3.4 заяви від 15.07.2021 року вбачається, що кошти отримані від клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором у повному обсязі, насамперед, направляються на погашення прострочених процентів за користування кредитом, далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі процентів по сплаті кредиту, далі тіла кредиту до оплати, далі проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно п. 2.1.1.2.12 цього договору, далі пені згідно п. 2.1.1.8.1 цього договору (а.с. 23). Тобто, сторонами було узгоджено порядок зарахування коштів на погашення кредиту.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги про розстрочення виконання судового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд із певною свободою розсуду повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору, наявність надзвичайних непереборних подій, інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини (як то, зокрема, ненадання (несвоєчасне надання) бюджетних асигнувань або бюджетних зобов`язань заявнику та/або недоведення (несвоєчасне доведення) фінансування видатків до заявника - отримувача бюджетних коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, а також неперерахування (несвоєчасне перерахування) заявнику з бюджету коштів в обсязі, достатньому для своєчасного виконання ним грошових зобов`язань та/або погашення податкового боргу, у тому числі в рахунок оплати наданих заявником послуг (виконаних робіт, поставлених товарів); загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі; недостатність майна заявника - фізичної особи для своєчасної та у повному обсязі сплати грошового зобов`язання або погашення податкового боргу в повному обсязі або відсутність у нього такого майна; сезонний характер виробництва та/або реалізації товарів (робіт, послуг) заявником; виконання заявником плану реорганізації власного виробництва та/або зміна його організаційної структури, що призводить (може призвести) до значного спаду виробництва протягом певного періоду).

З аналізу наведених норм слідує, що розстрочення виконання рішення розглядає суд, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Щодо стягнення з відповідачки судового збору рішенням суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що відповідачка ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ №214338 від 21.12.2021 року та індивідуальною програмою реабілітації інваліда №300 від 28.02.2023 року (а.с. 219, 153), тому на підставі п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненою від сплати судового збору, таким чином судовий збір підлягав компенсації за рахунок держави з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, що суд першої інстанції не врахував, та помилково стягнув з відповідачки судовий збір.

Отже рішення суду першої інстанції в частині судового збору має бути скасовано.

За таких обставин справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, не в повному обсязі виконав вимоги ст. 263 ЦПК України щодо його законності та обґрунтованості.

Відтак, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, в частині стягнення судового збору - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за подання позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн (а.с. 92), позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», витрати по сплаті судового збору мають бути компенсовані позивачу за рахунок держави в розмірі 2631,30 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2024 року змінити, в частині судового збору - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ) заборгованість за тілом кредиту в розмірі 71416,62 грн та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 7493,87 грн, а всього 78910,49 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» () за рахунок держави судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції в розмірі - 2631,30 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: