Справа № 594/11/24
Провадження №2/594/112/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого Чир П.В.

з участю секретаря Козій Я.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_3 про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення,

ВСТАНОВИВ :

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулося в суд з даним позовом до ОСОБА_3 , в якому просить припинити право власності громадянина російської федерації ОСОБА_3 на земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,2000 га за кадастровим номером :02:001:0541, площею 0,5000 га, за кадастровим номером :02:001:0542 та площею 0,1500 га і за кадастровим номером :02:001:0543, які розташовані на території с.Бабинці колишнього Борщівського району Тернопільської області, шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області. Стягнути з відповідача на користь Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області понесені судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, щоспеціалістами Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління на підставі даних Державного земельного кадастру та відомостей Державного реєстру речових прав з`ясовано, що 13.03.2017 до Державного земельного кадастру внесено відомості про земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства площею 0,2000 га за кадастровим номером :02:001:0541, площею 0,5000 га за кадастровим номером :02:001:0542 та площею 0,1500 за кадастровим номером :02:001:0543, які розташовані на території с. Бабинці колишнього Борщівського району Тернопільської області, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру від 13.12.2023. Окрім того, згідно з інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.12.2023 за ОСОБА_3 , який є громадянином російської федерації, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав, 27.04.2017 зареєстровано право приватної власності на земельні ділянки площею 0,2000 га за кадастровим номером :02:001:0541, площею 0,5000 га кадастровим номером :02:001:0542 та площею 0,1500 за кадастровим номером :02:001:0543, які розташовані на території с. Бабинці колишнього Борщівського району Тернопільської області. Підставою для державної реєстрації права власності зазначено рішення органів місцевого самоврядування, серія та номер 124, видане 07.04.2017 Бабинецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідачем з 27.04.2017, тобто з дати державної реєстрації права власності на земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав, у продовж строку, встановленого частиною 1 статті 145 Земельного кодексу України, не відчужено земельні ділянки, тому вони, згідно вимог частини 2 статті 145 Земельного кодексу України, підлягають конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 08 січня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

29.01.2024 відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав, вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, позивач як на правову підставу своїх позовних вимог посилається на ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України, відповідно до якої землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Також позивач посилається на ч.1 ст. 145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за дим Кодексом не може набуватись нею у власність, ця земельні ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Посилання позивача на ч.4 ст. 81 ЗК України є безпідставними у зв`язку з тим, що зазначені вище три земельні ділянки не перейшли у його власність на підставі спадкування та будь-яких доказів цьому позивач суду не надав. Тому, відповідно, у нього і не виникав обов`язок відчужити ці земельні ділянки протягом року з дня державної реєстрації прав на них. Також безпідставними є посилання позивача на ч.1 ст. 145 ЗК України, оскільки він набув права власності на дані земельні ділянки цілком законно. З 2013 року він разом з дружиною (вона з 2012 року) постійно проживають у с. Бабинці Чортківського (колишнього Борщівського) району і йому було видано посвідку на постійне проживання в Україні. З 4 липня 2015 року він офіційно зареєстрований у АДРЕСА_1 , де і проживає по даний час. Надалі він звернувся до Бабинецької сільської ради із заявою про передачу йому земельних ділянок у власність і рішенням сесії №71 від 21 серпня 2016 року надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок загальною площею 0.85 га, у тому числі: - земельну ділянку площею 0.5000 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Залісся»; земельну ділянку площею 0.1500 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Підперейма»; - земельну ділянку площею 0.2000 га для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Голятин». Рішенням сесії Бабинецької сільської ради № 124 від 7 квітня 2017 року затверджено технічну документацію із землеустрою, що посвідчують його право на приватну власність на вказані вище земельні ділянки: площею 0.2000 га за кадастровим номером :02:001:0541; площею 0.5000 га за кадастровим номером :02:001:0542; площею 0.1500 га за кадастровим номером :02:001:0543 та передано йому безоплатно у приватну власність дані земельні ділянки. Надалі було проведено реєстрацію речового права на ці земельні ділянки. Всі документи, в тому числі і те, що він був громадянином російської федерації, направлялись у відповідні земельні відділи та державні органи, які зареєстрували його право власності. Таким чином, він на цілком законних підставах набув право власності на вказані земельні ділянки, рішення сільської ради щодо нього є чинними, а тому обов`язку щодо їх відчуження в нього немає.

16.02.2024 представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. З викладеними відповідачем у відзиві поясненнями та аргументами Головне управління не погоджується та заперечує їх виходячи з наступного. Так, у позовній заяві Головне управління обґрунтувало свої позовні вимоги низкою норм земельного законодавства України, які вказують на неможливість набуття права на земельні ділянки сільськогосподарською призначення іноземними громадянами, а не лише ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України, про що вказує відповідач у відзиві. Повторно наголосив, що пунктом 5 статті 22 ЗК Україна в редакції 2017 року передбачено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Нормами ч.ч.2.3 ст. 81 Земельного кодексу України в редакції 2017 року встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами: б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкт нерухомою манна та належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. А згідно ч.4 ст. 81 Земельною кодексу України в редакції 2017 року землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Таким чином посилання на ст.81 Земельного кодексу України наведена позивачем для підтвердження підстав набуття права на земельні ділянки іноземцями а саме, що станом на 2017 рік для іноземців була передбачена можливість набуття іноземцями права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення, а у випадку прийняття у спадщину земель сільськогосподарського призначення передбачена вимога про їх відчуження протягом року. Разом із цим відповідач набув права власності на земельні ділянки саме сільськогосподарського призначення, які згідно пункту 5 статті 22 Земельного кодексу України в редакції 2017 року не можуть передавитись у власність іноземцям Враховуючи вищезазначене, безпідставним є твердження відповідача про законність набуття ним права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, як громадянином іноземної держави.

26 березня 2024 року ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, будучи присутнім у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить такі задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в зал судового засідання не прибув.

Представник відповідача адвокат Когут О.В. в залі судового засідання позовні вимоги не визнав заперечив щодо їх задоволення, вважає позов безпідставним.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , громадянину російської федерації, на праві приватної власності належить:

- земельна ділянка площею 0,2 га, кадастровий номер :02:001:0541, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, адреса с.Бабинці Борщівський район Тернопільської області, дата державної реєстрації 27.04.2017.

- земельна ділянка площею 0,5 га, кадастровим номером :02:001:0542, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, адреса с.Бабинці Борщівський район Тернопільської області, дата державної реєстрації 27.04.2017.

- земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровим номером :02:001:0543, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, адреса с. Бабинці Борщівський район Тернопільської області, дата державної реєстрації 27.04.2017, що стверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 358259866 від 13.12.2023, № 352297056 від 30.10.2023, № 358260148 від 13.12.2023.

Згідно витягу із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки №НВ-023 від 13.12.2023, нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0541 становить 5123,52.

Згідно витягу із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки №НВ-023 від 07.12.2023, нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0542 становить 16692,84.

Згідно витягу із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки №НВ-023 від 13.12.2023, нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0543 становить 3448,52.

ОСОБА_3 17.08.2016 звернувся до Бабинецької сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) у власність для ведення особистого селянського господарства в с.Бабинці розміром: ділянка №1 в урочищі (Залісся)-0,5 га; ділянка № НОМЕР_1 в урочищі (Підпирейма)-0,15 га; ділянка № НОМЕР_2 в урочищі (Голятин)-0,20 га.

Рішенням десятої сесії сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 21.08.2016 № 71, ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок загальною площею 0,8500 га, в тому числі: ділянка № НОМЕР_3 для ведення особисті селянського господарства в урочищі «Залісся» площею 0,5000 га, ділянка № НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Підперейма» площею 0,1500 га, ділянка № НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Голятин» площею 0,2000 га.

ОСОБА_3 05.04.2017 звернувся до Бабинецької сільської ради з заявою про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) в с.Бабинці для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням п`ятнадцятої сесії сьомого скликання Бабинецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 07.04.2017 № 124, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право власності на земельні ділянки загальною площею 0,8500 ОСОБА_4 , а саме земельну ділянку № НОМЕР_3 для ведення особистого селянського господарства, за кадастровим номером :02:001:0541 площею 0,2000 га, земельну ділянку № НОМЕР_1 для ведення особистого селянського господарства, за кадастровим номером :02:001:0542 площею 0,5000 га, земельну ділянку № НОМЕР_2 для ведення особистого селянського господарства, за кадастровим номером :02:001:0543 площею 0,1500 га. Передано ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,8500, для ведення особистого селянського господарства в с.Бабинці.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три правила: 1) у першому реченні першого абзацу - загальне правило, що фіксує принцип мирного володіння майном; 2) друге речення того ж абзацу охоплює питання позбавлення майна й обумовлює таке позбавлення певними критеріями; 3) другий абзац визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друге та третє правила, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, мають тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного у першому правилі (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), пункти 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, а останнє - характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, наслідки його застосування мають бути передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, то Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), пункт 68, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07), пункт 45).

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б один із зазначених критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Критерій законності означає, що втручання держави у право особи на мирне володіння майном повинно здійснюватися на підставі закону чи іншого нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право особи на мирне володіння майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Легітимною метою такого втручання може бути здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.

Конституція України (стаття 13) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено ЗК України.

Частиною п`ятою статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Відповідно до вимог підпункту «е» частини першої статті 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (частини перша та друга статті 145 ЗК України).

Частиною першої статті 348 ЦК України встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Якщо майно не було продане, воно за рішенням суду передається у власність держави. У цьому разі колишньому власникові майна виплачується сума, визначена за рішенням суду.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Повернення у державну власність земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі органом місцевого самоврядування переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земель сільськогосподарського призначення.

Суд доходить висновку про те, що передача спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_3 із подальшою реєстрацією за ним права власності є незаконними. Втручання у його право на мирне володіння спірними земельними ділянками ґрунтується на законі, про що зазначено вище. Легітимною метою такого втручання є публічні інтереси у контролі за раціональним використанням сільськогосподарських земель, які є обмеженим природним ресурсом. З огляду на недобросовісність поведінки у спірних правовідносинах як органу місцевого самоврядування так і ОСОБА_3 , втручання у право останнього на мирне володіння спірними ділянками та їх повернення у володіння власника були б пропорційними зазначеній легітимній меті і, враховуючи встановлені обставини справи, не становитимуть для ОСОБА_3 надмірного тягаря.

Згідно із ч.1 ст.2 ч.1 ст. 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначено ст.16 ЦК України. За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області звернулося до суду з позовом про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що в свою чергу передбачає відшкодування сум виторгу за земельні ділянки з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна, на яке в свою чергу відповідач не має

Невірно обраний спосіб захисту порушеного права - є підставою для відмови у задоволенні пред`явлених позивачем вимог.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.13, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області до ОСОБА_3 про конфіскацію у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області, місцезнаходження: 46002, вул. Лисенка,20А, м.Тернопіль, .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса проживання в Україні АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 29 серпня 2024 року.

Головуючий Чир П.В.