КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

установив:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києваіз позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Просив суд, визнати транспортний засіб, марка: BMW, модель: Х5, тип: загальний легковий універсал - В, номер шасі: НОМЕР_1 , колір: сірий, рік випуску: 2007 його особистим приватним майном, та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь компенсацію за незаконне відчуження цього майні, у розмірі 766722 грн.

Припинити частку ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб,

марка: BMW, модель: 5281, тип: загальний легковий - загальний седан - В, номер шасі: НОМЕР_2 , колір: білий, рік випуску: 2011 з виплатою компенсації ОСОБА_2 на свою користь у розмірі 345025 грн.

У порядку поділу спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : визнати за ним право власності на 80/109 частки в квартирі АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000;

Визнати за ним право власності на 80/109 частки в квартирі АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 000.

У травні 2024року ОСОБА_1 звернувсядо суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив суд, вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна зареєстрованого за відповідачкою, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа: 77,7 кв.м., житлова площа 37,8 кв.м. та на об`єкт нерухомого майна зареєстрованого за відповідачкою, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа: 202,4 кв.м., житлова площа 79,4 кв.м., (далі - спірне нерухоме майно),

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначає, що незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали полягає у неправильному встановленню та дослідженню судом першої інстанції обставин та доказів, які мають значення для справи.

Вказує, що відповідач має можливість у будь-який момент здійснити продаж оспорюваного майна, що призведе в подальшому до істотного ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову про поділ спільного майна подружжя.

Наголошує, що відповідачем вже було здійснено відчуження майна (транспортного засобу) зареєстрованого за нею яке, зокрема, підлягає поділу в межах даного позову, у період дії шлюбу іншій особі, а відтак, у нього наявні припущення, щодо наявності реальної загрози відчуження відповідачем й іншого спірного нерухомого майна іншим особам, щодо якого він просив суд вжити заходів забезпечення позову.

Просив суд, скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, в обґрунтування якого зазначила, що позивачем не надано доказів, що підтверджують його припущення, щодо ризику відчуження нею спірного нерухомого майна.

Зазначає, що відчуження нею транспортного засобу після розірвання шлюбу не свідчить про протиправні дії з її боку, оскільки між нею та позивачем було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, за яким вона набула право власності, з огляду на що, даний транспортний засіб більше не належить позивачу на праві особистої приватної власності.

Наголошує, що у неї відсутня практична реалізація розпорядження спірним нерухомим майном, оскільки при укладенні відповідних правочинів, обов`язково вимагається нотаріально посвідчена згода іншого з подружжя, проте враховуючи наявність спору між нею та позивачем у даній справі, отримати згоду позивача на вчинення такого правочину та розпорядження нею спірним майном буде неможливо.

Таким чином, відсутня будь-яка загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду.

Просила суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились на розгляд до суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, вирішуючи подану заяву про забезпечення позову та відмовляючи у її задоволенні, мотивував своє судове рішення тим, що у позивача відсутні докази, що підтверджують доцільність необхідності забезпечення позову про поділ спільного майна подружжя.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що невжиття вказаних у заяві заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в даній справі.

Апеляційний суд не може погодитись із вказаними висновками суде першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як вбачається, із матеріалів вказаної справи предметом спору у даній справі є нерухоме майно, що належить до об`єктів спільної сумісної власності подружжя.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 , просив суд накласти арешт на об`єкти нерухомого майна, які зареєстрованоза відповідачем, а саме: квартири №105 та АДРЕСА_2 .

Отже, позивач звернувся до суду з позовними вимогами майнового характеру.

Таким чином, оскільки майнові права, щодо яких заявник просив вжити заходи забезпечення позову, є предметом спору і відносно даних майнових прав позивач має матеріально правові інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, і в разі задоволення позову, позивачу буде гарантований ефективний захист і поновлення його прав, тому апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що у заяві позивачавідсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність забезпечення позову.

Враховуючи зміст позовних вимог, предмет спору та ціну позову, колегія суддів приходить до висновку, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 77,7 кв.м., житлова площа 37,8 кв.м., реєстраційний об`єкта нерухомого майна 000 та накладення арешт на об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2, а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 202,4 кв.м., житлова площа 79,4 кв.м., реєстраційний об`єкта нерухомого майна 000 є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

Враховуючи приписи ч.1 ст. 317 ЦК України, відповідно до яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, колегія суддів вбачає загрозу відчуження спірного майна на користь третій осіб.

Апеляційний суд зауважує, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову, не позбавляє відповідача права володіння та користування майном, а лише обмежує його право розпорядження вказаним майном до часу ухвалення судом рішення у вказаній справі, що є справедливим по відношенню і до позивача.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки спірне майно фактично перебуває у його володінні, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Окремо апеляційний суд зазначає, що згідно сталої практики Верховного Суду, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно є належним заходом забезпечення позову у спорах про поділ майна подружжя.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18; від 19.09.2022 року у справі №757/36870/20; від 23.12.2020 року у справі №756/2609/20; від 29.03.2021 року у справі №202/365/20 та від 23.12.2020 року у справі №756/2609/20.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та наданим доказам, судом порушені норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149, 150, 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 травня 2024 року скасувати і прийняти нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 77,7 кв.м., житлова площа 37,8 кв.м., реєстраційний об`єкта нерухомого майна 000.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, зареєстрованого за ОСОБА_2 , а саме: квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа 202,4кв.м., житлова площа 79,4кв.м., реєстраційний об`єкта нерухомого майна 000.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба