Номер провадження: 22-з/813/379/24
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

02.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Назарової М.В., Сегеди С.М.,

розглянувши заяву адвоката Попової Ірини Сергіївни, представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, уцивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та договору оренди, -

в с т а н о в и в:

30 серпня 2024 року адвокат Попова І.С., представник ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить:

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії з відчуження нерухомого майна на підставі наступних договорів, а саме: купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, пожертви та ренти, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 надати доступ ОСОБА_1 та/або її батькам - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та договору оренди.

На вказане рішення суду, адвокатом Поповою І.С., представником ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга.

Однак, після подання апеляційної скарги ОСОБА_1 стало відомо, що 25.07.2024 року державним реєстратором Петросянц А.С. було здійснено державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно.

Адвокат Попова І.С., представник ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають намір відчужити спірне майно, а оскільки апеляційна скарга не розглянута, просила про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову, які можуть бути застосовані судом.

Пунктом 2 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову або після відкриття провадження у справі.

Частиною 7 ст. 153 ЦПК України передбачено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п.п.1,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК (1618-15), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. (абзац другий пункту першого).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляд і заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, № 9 постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та договору оренди.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування та договору оренди задоволений.

Визнаний недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. 12.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 441.

Визнаний недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. 12.09.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №443.

Визнаний недійсним договір оренди квартири від 01.01.2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

На вказане рішення, 29 липня 2024 року, адвокат Попова І.С., представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Приймаючи до уваги, що провадження за апеляційною скаргою на рішення від 11.06.2024 року, на момент звернення до суду з заявою про забезпечення позову не відкрито, враховуючи предмет позову, співмірність та обставини, викладені у заяві про забезпечення позову, колегія суддів вважає за можливе частково задовольнити вимоги заявника щодо забезпечення позову.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що забезпечення позову направлене на охорону матеріально-правових інтересів для розгляду в апеляційному провадженні апеляційної скарги ОСОБА_1 , і не є обмеженням права власності в повній мірі, а також носить тимчасовий характер.

Колегія суддів вважає, що заява в частині заборони ОСОБА_2 вчиняти дії з відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 підлягає задоволенню, оскільки є необхідність узастосуванні заходів забезпечення, що випливає з фактичних обставин справи, та яка перебуває у провадженні апеляційного суду за апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, яка станом на час подання заяви про забезпечення позову не розглянута.

Зазначений захід забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії з відчуження, передбачений статтею 150 ЦПК України, та відповідає предмету позову та вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Щодо заяви про забезпечення позову в частині зобов`язання ОСОБА_2 надати доступ ОСОБА_1 та/або її батькам - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів вважає, що заява в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є учасниками у вказаній справі, а предметом позову є визнання недійсними договору дарування, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , договору оренди укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Із урахуванням ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав зустрічного забезпечення, оскільки обставини, за яких суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення у відповідності до положень ч. 3 ст. 154 ЦПК України, відсутні.

З огляду на вищевикладені норми закону та висновки Верховного Суду, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви адвоката Попової І.С., представника ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 152, 153 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Заяву адвоката Попової Ірини Сергіївни, представника ОСОБА_1 про забезпечення позову- задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вчиняти дії з відчуження нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В інший частині в задоволені заяви адвоката Попової Ірини Сергіївни, представника ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали.

Головуючий ________________О.С. Комлева

Судді ________________ М.В. Назарова

________________ С.М. Сегеда