Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.08.2024 Справа №607/2247/23 Провадження №2/607/172/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Герчаківської О. Я.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С. О.,

представника позивача, адвоката Майки М. Б.,

представника відповідачів, адвокатки Білик Л. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілії Іванівни, ОСОБА_3 про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, який був уточнений, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (залучена співвідповідачем в ході проведення підготовчого судового засідання), приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілії Іванівни про визнання недійсним: 1) заповіту, вчиненого ОСОБА_4 23 листопада 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілією Іванівною, за реєстровим № 1168; 2) заповіту, вчиненого ОСОБА_4 05 січня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілією Іванівною, за реєстровим № 12, застосувавши наслідки недійсності правочинів, а саме: 1) заповіту ОСОБА_4 від 23 листопад 2022 року № 1168, шляхом позбавлення ОСОБА_3 права на спадкування за заповітом майна померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; 2) заповіту ОСОБА_4 від 05 січня 2023 року № 12, шляхом позбавлення ОСОБА_2 права на спадкування за заповітом майна померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-6, 73б-73в, 121-122).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що за життя батька, у нього з позивачем були дуже хороші відносини, які базувались на любові, повазі, взаємній довірі та розумінні. Батько неодноразово оформлював довіреності на нього для вчинення дій, що мають юридичне значення. Ще за життя ОСОБА_4 попередньо говорив про своє заповітне розпорядження, зокрема зазначив, що все своє майно заповідає позивачу. ОСОБА_1 зазначає, що батько не мав наміру заповідати будь-кому із сторонніх осіб належне йому майно. Останні роки життя ОСОБА_4 був хворий на рак та проходив лікування у Тернопільському обласному клінічному онкологічному диспансері. Крім того, позивач зазначає, що він щомісяця надсилав батьку кошти на банківську картку у розмірі 15 000,00 гривень для лікування. Також покликається на те, що для організації гідного похорону та проведення всіх релігійних обрядів, він передав дружині батька - ОСОБА_2 кошти в розмірі 1 000 Євро.

ОСОБА_1 обґрунтовує доводи позову і тим, що хвороба та її лікування значно вплинули на стан здоров`я батька, зокрема: він не завжди міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, плутався у часових рамках, через немічність і постійну втому від хвороби був безпорадним, постійно знесиленим та легко піддавався сторонньому впливу, оскільки сам собі вже не довіряв. ОСОБА_4 постійно дуже сильно хвилювався, що через воєнний стан його не буде де та кому поховати, що його не зможуть гідно провести в останню путь, на що його дружина - ОСОБА_2 відповідала, що за умови складення заповіту на її ім`я вона про все подбає та у батька буде гідний похорон.

Після смерті батька ОСОБА_1 стало відомо, що ним було складено два заповіти - від 23 листопада 2022 року № 1168 та від 05 січня 2023 № 12.

У оспорюваних заповітах ймовірно не вказано повністю місця та часу його складення, а саме: години та хвилин вчинення нотаріальної дії, копії заповітів не розбірливі та не відповідають загальному вигляду заповіту. Всупереч вимогам Інструкції не було внесено відомості про посвідчення заповіту до Спадкового реєстру. Імовірно вказано, що заповіт посвідчено у м. Тернопіль без зазначення вулиці, номеру будинку, в якому посвідчено заповіт. Також копії заповітів не містять підписів ні нотаріуса, ні спадкодавця, відсутня печатка нотаріальної контори (нотаріуса). Заповіти не відповідають загальноприйнятим поняттям (вимогам) щодо заповіту, оскільки не містять точного знакового відтворення змісту чи документної інформації іншого документа, а саме заповіту. Нотаріус мала вказати чітко адресу вчинення нотаріальної дії і причину, з якої вона вчиняється за цією адресою, а тому, не зазначення вказаних обставин у заповітах та у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є порушенням вимог законодавства.

Крім того, позивач вказує, що до недійсності заповітів слід застосувати статті 203, 215, 225, 228-231, 233, 236, 1248 1257 ЦК України.

Отже, якщо заповіти є нікчемними із дати їх вчинення та є такими, що за їх умовами юридичні наслідки не настають, тому, слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, шляхом позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права на спадкування за заповітом майна померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 29).

Від приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. надійшов відзив на позов, в якому вона просила в позові у цивільній справі № 607/2247/23 - відмовити, посилаючись на те, що цей позов є безпідставним і не підлягає до задоволення. Зазначає, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки заповіти від 23 листопада 2022 року за реєстровим № 1168 та від 05 січня 2023 року за № 12 дійсно посвідчувалися нею з додержанням вимог закону. Дані заповіти складені письмово із зазначенням місця та часу їх складання, від імені ОСОБА_4 та на його особисте прохання. Заповіт від 23 листопада 2022 року особисто підписаний заповідачем. Крім того, вважає, що нотаріус є публічною особою та не може бути учасником цивільних правовідносин (а.с. 50, 135).

Від представника відповідачки ОСОБА_2 - адвокатки Білик Л. С. надійшов відзив, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, за їх безпідставністю, посилається, що доводи позивача про те, що він щомісяця надсилав батьку кошти на банківську картку у розмірі 15 000,00 гривень для лікування та для організації гідного похорону та проведення всіх релігійних обрядів, він передав дружині батька - ОСОБА_2 кошти в розмірі 1 000 Євро не підтверджені жодними доказами, такі не долучені до матеріалів справи. Крім того, заповіт від 05 січня 2023 року відповідає вимогам закону, складений з додержанням вимог, які не суперечать ЦК України, волевиявлення сторони правочину є вільним і відповідає його внутрішній волі, вчинений у формі, встановленій законом. Посилання позивача на те, що заповіт суперечить моральним засадам суспільства, а саме: уся спадкова маса перейшла до людини, яка ще за життя спадкодавця виказувала йому лише свої корисливі мотиви, не відповідає дійсності, оскільки, це ще раз доводить те, що ОСОБА_1 зовсім не знав свого батька, адже, рідко навідувався до нього. Позивачу не були відомі наміри батька, який вважав, що спадкове майно слід розділити в рівних частках між своїм сином та дружиною, з якою прожив вагому частину свого життя - 25 років. Крім того, не відповідає дійсності твердження позивача, що його батько плутався у часових рамках, не розумів значення своїх дій та не керував ними, оскільки, по-перше: позивач рідко навідувався до батька та не міг визначити його стан; по-друге: коли навідувався, всі візити закінчувалися сварками з батьком; по-третє: заповідач до останнього дня свого життя був при повній пам`яті, розумів значення своїх дій, що можуть підтвердити численні свідки, які його навідували. Адвокатка Білик Л. С. покликається також на те, що після смерті батька ОСОБА_1 поміняв вхідні двері, чим закрив доступ ОСОБА_2 до квартири, де в неї залишились всі речі, почав виносити з квартири речі, які нажиті нею з чоловіком у шлюбі. У зв`язку з цим, 16 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину (а.с. 53-55).

Ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні від 03 квітня 2023 року, задоволено клопотання представника позивача та постановлено витребувати від Тернопільського обласного клінічного онкологічного диспансеру належним чином засвідчену копію картки амбулаторного та стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 80, 86).

Ухвалою суду, постановленою судом без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні від 24 квітня 2023 року, задоволено клопотання позивача та постановлено витребувати від приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. належним чином засвідчені копії: 1) заповіту № 1168 від 23 листопада 2022 року; 2) заповіту № 12 від 05 січня 2023 року; 3) витягу із журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 23 листопада 2022 року; 4) витягу із журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 05 січня 2023 року; 5) витягу із Єдиного реєстру заповітів і спадкових справ від 23 листопада 2022 року; 6) витягу із Єдиного реєстру заповітів і спадкових справ від 05 січня 2023 року (а.с. 87).

24 травня 2023 року в судовому засіданні приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. подала до суду витребувані документи (а.с. 105-110).

На виконання вимог ухвали суду від 03 квітня 2023 року, КНП «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» ТОР надіслали на адресу суду копії епікризів пацієнта ОСОБА_4 (а.с. 90-101).

Ухвалою суду, без виходу до нарадчої кімнати у судовому засіданні 24 травня 2023 року, постановлено витребувати від комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради належним чином засвідчені копії матеріалів історії хвороби (або виписок із них) та амбулаторної картки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якщо такі наявні (а.с. 117).

07 червня 2023 року надійшла відповідь від КНП «ТОКПЛ» ТОР на запит суду, в якій вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за медичною допомогою в КНП «ТОКПЛ» ТОР не звертався (а.с. 126, 133).

Разом із позовною заявою позивачем було додано клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи (а.с. 15-16)

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 липня 2023 року це клопотання - задоволено. Призначено у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів, посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (а.с. 141-143).

11 вересня 2023 року суд поновив провадження у справі № 607/2247/23 у зв`язку з поверненням матеріалів справи без виконання для долучення медичної документації. Зазначено, що в розпорядження амбулаторної судово-психіатричної експертної комісії необхідно представити всі матеріали і документацію (медичні карти, карти стаціонарного хворого) (а.с. 149).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року витребувано у комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» Тернопільської обласної ради: оригінали медичних карт ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; оригінали карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 173-174).

04 грудня 2023 року на виконання вимог ухвали суду від 02 листопада 2023 року КНП «ТОКОД» ТОР надано оригінали карт стаціонарного хворого ОСОБА_4 (а.с. 180).

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 січня 2024 року матеріали цивільної справи № 607/2247/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів, надіслано експертам Тернопільській філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України», для виконання ухвали суду від 10 липня 2023 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. В розпорядження експерта надано матеріали цивільної справи Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/2247/21, а також оригінали медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_4 №4669 (29.06.2018-05.07.2018), №6857 (25.09.2018-01.10.2018), №7464 (18.10.201823.10.2018), №8122 (13.11.2018-19.11.2018), №8875 (11.12.2018-17.12.2018), №4460 (20.06.2019-08.07.2019), №5382 (29.07.2019-02.08.2019), №6588 (10.09.2019-16.09.2019), №7497 (16.10.2019-22.10.2019), №7095 (11.10.2021-18.10.2021), №3330 (30.05.2022-03.06.2022). (а.с. 188-189).

18 січня 2024 року від Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» на адресу суду надійшло повідомлення про оплату посмертної цивільної експертизи в розмірі 51 868,80 гривень з ПДВ (а.с. 191).

06 лютого 2024 року від ОСОБА_1 на електронну адресу суду надійшла заява, в якій останній повідомив, що у нього відсутні кошти для оплати експертизи, оскільки її вартість є надмірною (а.с. 194).

13 березня 2024 року від Тернопільської філії судово-психіатричної експертизи Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» повернуто матеріали цивільної справи № 607/2247/23 без виконання (а.с. 195).

14 березня 2024 року судом поновлено провадження у справі № 607/2247/23 через несплату позивачем вартості призначеної судом експертизи (а.с. 196).

Протокольною ухвалою від 11 квітня 2024 року, постановлено без виходу в нарадчу кімнату, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті (а.с. 199-201).

Супровідним листом суду від 16 липня 2024 року було повернуто оригінали медичних карт стаціонарного хворого ОСОБА_4 №4669 (29.06.2018-05.07.2018), №6857 (25.09.2018-01.10.2018), №7464 (18.10.201823.10.2018), №8122 (13.11.2018-19.11.2018), №8875 (11.12.2018-17.12.2018), №4460 (20.06.2019-08.07.2019), №5382 (29.07.2019-02.08.2019), №6588 (10.09.2019-16.09.2019), №7497 (16.10.2019-22.10.2019), №7095 (11.10.2021-18.10.2021), №3330 (30.05.2022-03.06.2022) до комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» Тернопільської обласної ради (а.с. 217а).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що не перебуває у неприязних відносинах ні з ким із сторін. Свідок була знайома із померлим ОСОБА_4 з 6 класу, коли переїхав з батьками у м. Тернопіль, вони проживали по сусідству. Знала, що він має сина, який приїздив рідко. До часу складення заповіту у січні 2023 року, свідок бачила ОСОБА_4 12 грудня 2022 року - приходила до нього на день народження. Щодо заповіту, який був вчинений у січні 2023 року, зазначила, що перед його складенням приїхала швидка допомога, адже ОСОБА_4 говорив погано, так як мав рак горла. Пам`ятає, що вона стояла з лікарями, говорила з ними. Потім до неї подзвонила ОСОБА_2 і вона зайшла у квартиру ОСОБА_4 та підтвердила в присутності нотаріуса, що він не може говорити, але сказав «пополам». Чи принесла нотаріус надрукований заповіт, свідок сказати не може, оскільки не бачила цього. Однак, точно пам`ятає, що ОСОБА_4 сказав «пополам», на дружину і сина. Перед цим нотаріус запитала ОСОБА_4 , на кого хочете спадкувати майно. ОСОБА_4 виявив волю на присутність свідка і на те, щоб вона від його імені підписала заповіт, який було прочитано і оголошено всім присутнім. Прослухавши заповіт, ОСОБА_4 знову сказав «пополам» і свідок підписалась. Зазначає, що у кімнаті під час складення заповіту була ще ОСОБА_8 , її мама і сусід ОСОБА_9 . ОСОБА_4 перебував в абсолютно здоровому глузді. Свідок приходила до квартири ОСОБА_4 часто, він психічно був здоровим, любив сина, оплачував йому навчання. Коли ОСОБА_4 захворів уперше, то син приїздив, останній раз свідок бачила його сина на його похороні (а.с. 218, 220-223).

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_9 показав, що він був сусідом померлого ОСОБА_4 , оскільки проживає по АДРЕСА_1 . Вказав, що ОСОБА_4 знав з 1973 року, коли той вселився у їхній будинок, і з того часу вони були сусідами. Свідок не пам`ятає точно день, коли складали заповіт. Подзвонила дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , щоб він прийшов і підписав, як свідок. У кімнаті вже була нотаріус, сусідка ОСОБА_7 з мамою і лежав ОСОБА_4 . Дружина ОСОБА_2 перебувала на кухні. Нотаріус питала про волю, він схрестив пальці на руках, нотаріус уточнила чи «пополам», він підтвердив. Нотаріус також запитала ОСОБА_4 , чи він при здоровому розумі і здоров`ї. Чи заповіт був надрукований чи викладений рукою, свідок не пригадує. Нотаріус роз`яснила права, обов`язки і просила підтвердити його правочинність. ОСОБА_4 висловити волю «пополам». Нотаріус зачитала заповіт вголос, весь текст. Він ознайомився і запитав, чи підписувати, на що ОСОБА_4 сказав, що так. Останній перебував у здоровому глузді. Перед тим свідок заходив до ОСОБА_4 , говорив з ним, вказує, що він був цілком здоровий психічно. Останній раз сина ОСОБА_4 він бачив на похороні батька, в будинку печалі (а.с. 219-223).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Майка М. Б. в судовому засіданні уточнений позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, оскільки у поданих документах з`ясовано всі обставини, що підтверджують той факт, що заповіти не відповідають вимогам ЦК України, моральним засадам суспільства, а тому їх слід визнати недійсними та застосувати наслідки недійсності цих правочинів.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснювала, що не визнає позовні вимоги, оскільки заповіти, складені від імені ОСОБА_4 є дійсними і відповідали його волі. Заповіт, який складено на ОСОБА_3 , яка є їх кумою, підписаний особисто ОСОБА_4 . Цей заповіт стосується дачі, яку позивач не обробляв і не цікавився цим майном. Щодо заповіту, складеного на неї і ОСОБА_1 , то ОСОБА_2 не була присутня при його вчиненні, але воля ОСОБА_4 була на те, щоб вони із його сином не сварилися, а тому він заповів кожному половину квартири. ОСОБА_4 хворів онкологією, але він все розумів, говорив, усвідомлював свої дії.

Представник відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокатка Білик Л. С. у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у позові з мотивів, наведених у відзиві. Вважає, що немає підстав виснувати, що померлий ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними.

Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. в судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомленою, проте, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при прийнятті рішення по даній справі покладається на думку суду (а.с. 134).

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

31 серпня 2011 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про шлюб, серія НОМЕР_1 , відповідний актовий запис за № 1334 (а.с. 56).

Заповітом від 23 листопада 2022 року ОСОБА_4 , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому земельну ділянку, площею 0,071 га, кадастровий номер: 010011125, що знаходиться на території Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільська та будинок, що розташований на цій земельній ділянці, заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Цей заповіт на прохання ОСОБА_4 складено з його слів приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І., зачитано вголос, відповідає його дійсним намірам, і він, усвідомлюючи значення своїх дій і діючи добровільно підписав його. Заповіт посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за № 1168 (а.с. 105).

Цей заповіт також зареєстрований 23 листопада 2022 року, номер у спадковому реєстрі 69957541, бланк НСА 666226, номер в реєстрі 1168, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70714935 (а.с. 106).

Дані дії підтверджені копією витягу із журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 23 листопада 2022 року, який не посвідчено, однак у підготовчому судовому засіданні нотаріусом надавався для огляду вказаний журнал у формі книги (а.с. 107).

Відповідно до Заповіту від 05 січня 2023 року ОСОБА_4 , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, в присутності двох свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому квартиру АДРЕСА_2 , заповів в рівних частках кожному: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 у зв`язку х хворобою та фізичною вадою, не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та нотаріуса присутності, текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та підписаний ОСОБА_7 . Цей заповіт посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І., зареєстрованого в реєстрі за №12 (а.с. 58, 108).

Даний заповіт зареєстрований 05 січня 2023 року, номер у спадковому реєстрі 70120450, бланк НСЕ 808232, номер в реєстрі 12, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №71096429 (а.с. 59, 109).

Ці дії підтверджені копією витягу із журналу реєстрації вчинення нотаріальних дій за 05 січня 2023 року, який не посвідчено, однак у підготовчому судовому засіданні нотаріусом надавався для огляду вказаний журнал у формі книги (а.с. 110).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія НОМЕР_2 , актовий запис № 65, який зареєстровано Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 9).

ОСОБА_2 оплатила послуги за поховання ОСОБА_4 у сумі 26 320,00 гривень що підтверджується видатковою накладною № РН-0000001 від 07 січня 2023 року (а.с. 62).

Згідно свідоцтва про поховання № 858 від 08 січня 2023 року, виданого ОСОБА_2 - користувачу місця, який 09 січня 2023 року на ділянці № 17 , ряд № 19 , місце НОМЕР_8 двійне, розміщеного в м. Тернополі, здійснено поховання померлого ОСОБА_4 (а.с. 60).

Відповідно до фіскального чеку ФН № від 09 січня 2023 року, послуги ритуальних послуг становила 6 906,00 гривень (плата за місце і викопану могилу), (а.с. 61).

13 січня 2023 року була проведена реєстрація спадкової справи № 70143648, номер у нотаріуса 1/2023, спадкодавець ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, серія АКО № 056548, виданим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Ломаківською Тетяною Іванівною (а.с. 10).

16 лютого 2023 року о 12:45 надійшла заява ОСОБА_2 до Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області, про те, що син померлого чоловіка ОСОБА_15 самовільно без її дозволу поміняв замок вхідних дверей у квартиру АДРЕСА_2 , що підтверджується талоном-повідомлення єдиного обліку №4580 (а.с. 63).

Відповідно до відповіді ТР УП ГУНП в Тернопільській області № 832 від 24 лютого 2023 року, звернення ОСОБА_2 прийняте і зареєстроване в Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події (СО) за № 4580 від 16 лютого 2023 року (а.с. 74).

За змістом відповіді сектору контролю за обігом зброї ТР УП ГУНП в Тернопільській області № Б-36аз від 30 березня 2023 року, що гр. ОСОБА_4 перебував на обліку в секторі контролю за обігом зброї та був власником: мисливської гладкоствольної зброї та газового пістолета (а.с. 75).

Згідно з копій епікризів, наданих КНП «Тернопільський обласний клінічний онкологічний диспансер» ТОР щодо пацієнта ОСОБА_4 , йому встановлено діагноз: С-ч спинки язика ІІ кл.гр. (рT2N0M0).М в шийни л/вузли справа (а.с. 91-101).

07 червня 2023 року надійшла відповідь від КНП «ТОКПЛ» ТОР вих. № 03-7/1875 від 29 травня 2023 року на запит суду, в якій вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за медичною допомогою в КНП «ТОКПЛ» ТОР не звертався (а.с. 126, 133).

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд дійшов до висновку, що до виниклих спірних правовідносин слід застосувати наступні норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено частиною другою вказаної статті.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив, зокрема визнати недійсними заповіти та застосувати наслідки недійсності цих правочинів, оскільки, на його думку, наявні формальні порушення спростовують вільне волевиявлення заповідача, яке не було належним чином виражене в заповіті, що свідчить про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповітів.

Спірні правовідносини стосуються захисту спадкових прав позивача, як спадкоємця першої черги за законом, пов`язаних із наявністю заповітів, складених на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчених приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І.

Згідно зі статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Право дієздатної фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 та стаття 1234 ЦК України).

Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Правова природа цього розпорядження визначається судовою практикою як односторонній правочин, що тягне відповідні правові наслідки.

Аналіз норм Книги шостої ЦК України свідчить, що її нормами визначені вимоги до особи заповідача (стаття 1234 ЦК України), змісту заповіту (статті 1236-1240, 1246 ЦК України), загальні вимоги до форми заповіту (стаття 1247 ЦК України), порядку його посвідчення нотаріусом (статті 1248, 1249, 1253 ЦК України), для яких законодавцем визначені і наслідки їх порушення.

Так, у частині першій статті 1257 ЦК України встановлено правило про нікчемність заповіту, складеного з порушенням вимог ЦК України щодо особи заповідача, а також заповіту, складеного з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення.

Зміст частини першої статті 1257 ЦК України у смисловому зв`язку з іншими нормами дає підстави вважати, що порушеннями вимог до форми і посвідчення заповіту є лише ті, які прямо зазначені у главі 85 ЦК України, зокрема у статтях 1247-1249, 1253 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 466/9242/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 683/1110/21.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Кваліфікація заповіту як нікчемного з мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, постанова Верховного Суду від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20).

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України мають право виключно особи, суб`єктивні права яких виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів) та порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів.

Відповідно до статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє (частина четверта статті 207 ЦК України).

Статтею 1248 ЦК України передбачено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: 1) нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; 2) спадкоємці за заповітом; 3) члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; 4) особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Таким чином, процесуальне значення участі свідків у посвідченні заповіту полягає в тому, що при них відбуваються дії щодо посвідчення заповіту; кожен з них має зачитати заповіт вголос та поставити на ньому свій підпис.

Також пунктом 1 частини 1, частини 3 статті 34 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо). Тексти договорів, заповітів, довіреностей, свідоцтв, вимог про нотаріальне посвідчення правочину, вимог про нотаріальне засвідчення справжності підписів учасника під час прийняття ним рішення з питань діяльності відповідної юридичної особи, правочинів про скасування таких вимог, актів про морські протести та протести векселів, перекладів у разі засвідчення нотаріусом вірності перекладу документа з однієї мови на іншу (крім тих примірників, що залишаються у справах нотаріуса), а також заяв, на яких нотаріусом засвідчується справжність підпису, дублікатів нотаріальних документів, рішень про створення юридичних осіб, рішень органів управління юридичних осіб, актів приймання-передачі частки (частини частки) у статутному капіталі, актів про передавання нерухомого майна до та із статутних капіталів юридичних осіб, передавальних актів, розподільчих балансів, а також інших документів, визначених законом, викладаються на спеціальних бланках нотаріальних документів. Зразок, опис, порядок використання, зберігання, обігу та звітності спеціальних бланків нотаріальних документів встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (часина перша статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У частині першій статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Судом встановлено, що заповіт ОСОБА_4 від 23 листопада 2022 року було складено об 10 год 25 хв за адресою: АДРЕСА_3 . Цей заповіт на прохання ОСОБА_4 складено з його слів приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І., зачитано вголос, відповідає його дійсним намірам, і він, усвідомлюючи значення своїх дій і діючи добровільно підписав його, власноручно у присутності нотаріуса.

Заповіт ОСОБА_4 від 05 січня 2023 року було складено об 14 год 55 хв за адресою: АДРЕСА_3 . На прохання ОСОБА_4 , цей заповіт складено з його слів, Терещук Л. І., приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, зачитано ОСОБА_9 та ОСОБА_8 вголос, відповідає його дійсним намірам і на його особисте прохання підписано у його присутності ОСОБА_7 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 , у зв`язку з хворобою та фізичною вадою не може особисто прочитати уголос та підписати текст заповіту, за його дорученням, у його та її, нотаріуса, присутності текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками: ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та підписаний ОСОБА_7 . У зв`язку з хворобою та фізичною вадою заповідача і на його особисте прохання, заповіт посвідчено за адресою: АДРЕСА_4 .

Судом було допитано свідка ОСОБА_9 та особу, яка підписала заповіт ОСОБА_7 , які підтвердили обставини вчинення спірного заповіту від 05 січня 2023 року.

В постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 461/2565/20 вказано, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів (абзац 1 частини другої статті 1248 ЦК України). У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним (абзац 2 частини другої статті 1248 ЦК України). Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу) (абзац 3 частини другої статті 1248 ЦК України). У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою (частина друга статті 1253 ЦК України). Обміркувавши вказані норми, колегія суддів зауважує, що: - за загальним правилом, нотаріальне посвідчення такого правочину як заповіт в Україні здійснюється нотаріусом; - право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; - свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; - свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; - кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю; - тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

За встановлених в цій справі обставин суд доходить до висновку, що заповіт ОСОБА_4 05 січня 2023 року також відповідає вимогам законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо його посвідчення, оскільки, по-перше, містить причину, з якої його текст не підписаний особою, що його вчиняє (хвороба-рак горла), та підпис іншої особи, яка на прохання заповідача підписала заповіт; по-друге, заповіт прочитано вголос та підписано у присутності свідків, особи яких встановлено за паспортними даними та роз`яснено їм відповідні права; по-третє, приватний нотаріус Терещук Л. І. перевірила дієздатність заповідача, роз`яснила йому зміст статей 1241, 1307 ЦК України. При цьому наявність формальних порушень саме по собі не спростовує вільне волевиявлення заповідача, яке було належним чином виражене в заповіті, та не свідчить про порушення вимог щодо форми і порядку посвідчення заповіту.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються Конституцією України, законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України та його територіальних органів, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради Автономної Республіки Крим і Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі - Порядок № 296/5), главою 10 розділу ІІ якого регулюється питання видачі свідоцтва про право на спадщину.

Підпунктами 4.12, 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з підпунктами 5.1 - 5.5 пункту 5 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі. Якщо для оформлення спадщини надано кілька заповітів спадкодавця, нотаріус повинен надати їм правову оцінку, керуючись положеннями статті 1254 ЦК України. Якщо заповіт визнаний судом недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 та 231 ЦК України. У разі визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом. При видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 ЦК України.

Частиною першою статті 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 8-1) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії щодо відчуження належного їй майна, внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 9) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Звертаючись до суду з вимогами про визнання заповітів недійсними, ОСОБА_1 також зазначав, що оспорювані заповіти не відповідали внутрішній волі ОСОБА_4 , він не завжди міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, плутався у часових рамках, через немічність і постійну втому від хвороби був безпорадним, постійно знесиленим та легко піддавався сторонньому впливу.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (стаття 105 ЦПК України).

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїй дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Таким чином, належним доказом у справі, який би підтвердив чи спростував, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі на момент складення заповіту, може бути лише висновок посмертної судово-психіатричної експертизи (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 317/1029/20).

Позивач звертався до суду з клопотанням про призначення у справі такої експертизи і суд її призначив, про що є відповідна ухвала, однак вона не була виконана через несплату ОСОБА_1 її вартості, яка на думку останнього є надмірною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За встановлених обставин, ОСОБА_1 за допомогою належних і допустимих доказів не довів, що волевиявлення заповідача ОСОБА_4 на момент складання і посвідчення спірних заповітів не було вільним і не відповідало його волі.

Суд вважає, що мотиви, які викладені в позовній заяві, та заявах про уточнення позову щодо визнання недійсними заповітів є безпідставними, голослівними, не підтверджені достовірними та належними доказами.

При цьому суд звертає увагу на те, що жодних інших доказів на обґрунтування неможливості ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними при вчиненні спірних заповітів не здобуто.

07 червня 2023 року надійшла відповідь від КНП «ТОКПЛ» ТОР вих. №03-7/1875 від 29 травня 2023 року на запит суду, в якій вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за медичною допомогою в КНП «ТОКПЛ» ТОР не звертався.

Водночас, суд з`ясував і учасниками справи не заперечувалося те, що спадкодавець тривалий час хворів онкологічним захворюванням, однак в ході судового розгляду не було встановлено, що це захворювання впливало на здатність ОСОБА_4 розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_7 підтвердили, що ОСОБА_4 був психічно здоровим та перебував у здоровому глузді. Про ці обставини вказують і нотаріально посвідчені довіреності від імені спадкодавця на сина і дружину померлого, отриманий ОСОБА_4 дозвіл на зброю.

Вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Отож, суд дослідивши повно та всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановив, що складені ОСОБА_4 заповіти за формою, порядком їх посвідчення, відображенням дійсного волевиявлення заповідача відповідають вимогам законодавства, чинного на момент вчинення нотаріальної дії щодо їх посвідчення, у зв`язку з чим у приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. були відсутні підстави для неприйняття таких заповідальних розпоряджень. Відтак, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю цих позовних вимог.

Щодо позовних вимог до відповідача приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І., суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, пункт 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі №367/2022/15-ц (провадження №14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 (провадження №14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі №635/4741/17 (провадження №14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №910/15792/20 (провадження №12-31гс22)).

У справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним таких односторонніх правочинів як: видача довіреності належним відповідачем є особа, яка видавала довіреність, а не нотаріус чи нотаріальна контора; прийняття спадщини належним відповідачем є особа, яка приймає спадщину, а не нотаріус чи нотаріальна контора (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року у справі №201/16327/16-ц (провадження №61-43384св18)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі №227/5540/18 (провадження №61-3521св20) зазначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Верховний Суд зазначає, що якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Пленум Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

У постанові від 14 серпня 2019 року у справі №519/77/18 Касаційний цивільний суд вказав, що положеннями частин першої та другої статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Виходячи з аналізу вказаних норм судом касаційної інстанції зроблено висновок про те, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

У справі, що переглядається, судом враховано, що у справі за позовом заінтересованої особи (зокрема іншого спадкоємця) про визнання недійсними заповітів, належними відповідачами є особи, на користь яких складені заповіти, а не нотаріус чи нотаріальна контора. Тому, в задоволенні позовних вимог до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Л. І. слід відмовити в зв`язку з їх пред`явленням до неналежного відповідача.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції слід віднести на ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілії Іванівни, ОСОБА_3 про визнання недійсними заповітів та застосування наслідків недійсності правочинів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 ;

Відповідач 2: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Терещук Лілія Іванівна, адреса місця роботи: АДРЕСА_7 ;

Відповідач 3: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса місця проживання: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення суду складено 22 серпня 2024 року.

Головуючий - суддя Герчаківська О. Я.