РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

Справа № 285/1348/24

провадження у справі №2/0285/800/24

15 серпня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Сусловця М.Г. за участі секретаря судового засідання Величко К. Б. та осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибув,

відповідача: представник не прибув,

третьої особи: не прибув,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Український промисловий банк, третя особа: приватний нотаріус Звягельського районного нотаріального округу Плюйко Володимир Павлович, про визнання іпотеки такою, що припинена,та зняття заборони на відчуження нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Український промисловий банк» у якому просить визнати іпотеку встановлену іпотечним договором, укладеним між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 22.08.2005, припиненою та зняти заборону відчуження нерухомого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 22.08.2005 було укладено кредитний договір № 61Н/ДК-05. Згідно умов договору, банк надав кредитні кошти в сумі 5 000 доларів США, термін кредитування 36 місяців, процентна ставка 13% річних. Вимоги за кредитним договором були забезпечені іпотечним договором. Предметом іпотеки був будинок що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності. Вказаний іпотечний договір забезпечував виконання кредитного договору № 61Н/ДК-05. від 22.08.2005 згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язувався повернути 5 000 доларів США з нарахованими відсотками кредитору та іпотекодержателю - ТзОВ «Український промисловий банк» до 21.08.2008. Свої зобов`язання ОСОБА_1 виконав у повному обсязі у визначений договором строк. П

У розпорядженні позивача є лист Національного банку України в якому вказано, що серед активів (дебіторської заборгованості) ТзОВ «Український промисловий банк», заборгованість ОСОБА_1 перед ТзОВ «Український промисловий банк» відсутня. Позивача вказує, що право власності на жи тловий будинок за адресою АДРЕСА_1 не може бути повною мірою реалізовано без можливості безперешкодного розпорядження майном, у зв`язку з чим таке підлягає судовому захисту шляхом визнання іпотеки такою, що припинена.

Позивач у судове засідання не прибув. Подав письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити, розглядати справу у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлена вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності, чи про відкладення розгляду справи не подавав.

Третя особа в судове засідання не прибув, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином.

За таких обставин, керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тобто, спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі дії мають бути ефективними, тобто призводити до того результату, на який вони спрямовані. Інакше кажучи, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 3 серпня 2022 року у справі № 910/9627/20 (пункт 8.45)).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

Статтями 10, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

Судом встановлено, що між ТзОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 кредитний договір № 61Н/ДК-05. Згідно умов договору, банк надав кредитні кошти в сумі 5 000 доларів США, термін кредитування 36 місяців, процентна ставка 13% річних. Вимоги за кредитним договором були забезпечені іпотечним договором. Предметом іпотеки був будинок що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві приватної власності. Вказаний іпотечний договір забезпечував виконання кредитного договору № 61Н/ДК-05. від 22.08.2005 згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язувався повернути 5 000 доларів США з нарахованими відсотками кредитору та іпотекодержателю - ТзОВ «Український промисловий банк» до 21.08.2008.

З матеріалів справи встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2010 № 19 з 21.01.2010 відкликано банківську ліцензію та ініційовано процедуру ліквідації ТОВ «Укрпромбанк».

З наявного у матеріалах справи Листа Національного банку України від 17.10.2023 №14-0004/76810 вбачається, що серед активів (дебіторської заборгованості) ТзОВ «Український промисловий банк», заборгованість ОСОБА_1 перед ТзОВ «Український промисловий банк» відсутня.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 04.03.2024 вказане нерухоме майно знаходиться під забороною, зареєстрованою 22.08.2005 о 16:07:10 приватним нотаріусом Качан В. О. на підставі договору іпотеки від 22.08.2005

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом правила, викладеного в частині першій статті 593 ЦК України, відбувається припинення права іпотеки в разі належного виконання основного зобов`язання, що забезпечено у такий спосіб.

Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, серед активів (дебіторської заборгованості) ТзОВ «Український промисловий банк», заборгованість ОСОБА_1 перед ТзОВ «Український промисловий банк» відсутня, що дає підстави прийти до висновку, що позивачем було виконано у повному обсязі свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором № 61 Н/ДК-05

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, відповідно до висновку сформульованого Верховним Судом у складі у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; та у пункті 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, постанові ВП ВСУ № 711/4556/16-ц від 27.03.2019, за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін (статті 3, 12-15, 20 ЦК України), Верховний Суд зробив висновок, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Наведений правовий висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтримано Верховним Судом в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц і постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором припинилося, у зв`язку із його належним виконанням, тому іпотека за договором, яким забезпечувалося виконання кредитного договору як основного зобов`язання, також є припиненою як похідне зобов`язання, виходячи зі змісту положень статті 391, 598, 599 ЦК України.

Оцінюючи правомірність та ефективність обраного позивачем способу захисту, суд вважає, що саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена забезпечить відновлення порушених прав позивача, як власника нерухомого майна, оскільки записи про державну реєстрацію обтяжень такого, а також іпотеки, за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором, є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову ? на відповідача; уразі відмовив позові ? на позивача; у разі часткового задоволення позову ? на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати такою, що припинила іпотеку за іпотечним договором від 22 серпня 2005 року, що був укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Український промисловий банк право іпотекодержателя за яким перейшло до ТОВ Український промисловий банк.

Зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме з трьохповерхового житловогоцегляного будинку , загальною площею 198,7 кв.м., житловою площею 111, 8 кв.м., на земельній ділянці, загальною площею 0,0534 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідні записи про обтяження нерухомого майна та про іпотеку за іпотечним договором від 22 серпня 2005 року, що був укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк»

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: