Дата документу 14.08.2024 Справа№ 335/6062/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 335/6062/23 Пр. № 22-ц/807/1280/24Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.В. Повний текст складено 22.03.2024 року. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Бєлки В.Ю., Кочеткової І.В.

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» (надалі Банк) про зупинення нарахування відсотків та скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунках

ВСТАНОВИВ:

05.07.2023 року ОСОБА_1 в особі адвоката Скрима В.А. звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом (а.с. 1-7), в якому просила: визнати незаконними транзакції від 10.01.2023 року, якими відбулося списання (переказ) грошових коштів сумі 24000,00 грн. (10000,00 грн. з картки № НОМЕР_1 , та 14000,00 грн. з кредитної картки № НОМЕР_2 ) в акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України»; - зобов`язати АТ «Ощадбанк» припинити нарахування за кредитною карткою № НОМЕР_2 рахунок № 262020-07 процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, та їх скасування, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) з 10.01.2023 року включно; - зобов`язати АТ «Ощадбанк» припинити нарахування за зарплатною карткою № 638151 рахунок № 262005-32 процентів, пені та інших штрафних санкцій, та їх скасування, утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) з 10.01.2023 року включно; - зобов`язати АТ «Ощадбанк» відновити залишок коштів на картковому рахунку № НОМЕР_3 зарплатної картки № НОМЕР_1 та на картковому рахунку № НОМЕР_4 кредитної карти № НОМЕР_2 станом на 10.01.2023 року, до проведення незаконних транзакцій; стягнути з АТ «Ощадбанк» витрати на правничу допомогу у розмірі 11000,00 грн.

В обґрунтування свого позову зазначала, що вона має відкриті рахунки, та в розпорядженні дві банківські картки: зарплатну № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_3 та кредитну № НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_4 . Через повномасштабну військову агресію росії проти України, вона виїхала межі України, а саме до Німеччини. 10.01.2023 року позивачу зателефонували з номеру НОМЕР_5 невідомі особи, які представилися працівниками АТ Ощадбанк, та вказали на те, що службою безпеки виявлені проблеми із захистом її банківських карток. Для вирішення цієї проблеми, їй було запропоновано усунути недоліки, в телефонному режимі шляхом підтвердження паролю від електронного додатку «Ощад 24/7», який був надісланий з офіційного номеру АТ Ощадбанк. Перебуваючи під впливом омани та довірившись невідомим особам ОСОБА_1 підтвердила пароль, з надією, що працівниками банку будуть прийняті всі міри для більш надійного захисту грошових коштів, вважаючи ПАТ Державний ощадний банк України надійним банком. Того ж дня, позивачем було виявлено, що з її карткових рахунків невстановленими особами, шляхом незаконного заволодіння персональними даними, було знято 24000,00 грн., у зв`язку із чим вона заблокувала картки за допомогою банківської системи онлайн та 01.02.2023 року через ОСОБА_1 через адвоката звернулася до Відділу протидії кіберзлочинам в Запорізькій області Придніпровського управління кіберполіції. За результатами розгляду якої заяви 09.02.2023 року було відкрито кримінальне провадження за ч. 3 ст. 190 КК України. Позивач зазначає, що грошові кошти, якими заволоділи невідомі особи, уповноваженими особами АТ «Державний Ощадний банк України», віднесені на рахунок кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , з відповідним нарахуванням сум боргу, з наступним їх списанням у примусовому порядку. Позивачем було направлено звернення до АТ ОЩАДБАНК про зупинення стягнень з рахунків, посилаючись на відкрите кримінальне провадження за фактом вчинення шахрайства. Однак, не зважаючи на списання коштів з кредитної карти шахраями, у листі-відповіді відповідач повідомив у безпідставності зупинення стягнень, у зв`язку тим, що така підстава, як відкрите кримінальне провадження не передбачає договором зупинення стягнень. Вищевказані дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки відповідач зобов`язує її повертати вкрадені невстановленими особами кошти та нараховує відсотки за користування даними коштами.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Соболєву І.П. (а.с. 30). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя (а.с. 40) передано вищевказану цивільну справу в порядку п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України на розгляд до Заводського районного суду м. Запоріжжя.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Марченко Н.В. (а.с. 46). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 49-50) провадження у цій справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 91-94) заяву представника позивача адвоката Скрима В.А. про забезпечення позову задоволено; зупинено стягнення з рахунку позивача по карткам: зарплатна № НОМЕР_1 , рахунок № НОМЕР_3 та кредитна № НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_4 , які стягуються в рахунок погашення заборгованості, яка виникла внаслідок несанкціонованого списання коштів з вищевказаних рахунків позивача до вирішення справи №335/6062/23 (провадження №2/332/1407/23) за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Скрима В.А. до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зупинення нарахування відсотків та скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунках; заборонено АТ «Державний ощадний банк України» вчиняти будь-які дії, спрямовані на одностороннє списання коштів з рахунків позивача по картам: зарплатна №638151, рахунок № НОМЕР_3 та кредитна № НОМЕР_2 , рахунок № НОМЕР_4 до вирішення цієї справи №335/6062/23 (провадження №2/332/1407/23) за позовом ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Скрима Валерії Анатоліївни до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зупинення нарахування відсотків та скасування нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, відновлення залишку коштів на рахунках.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2024 року (а.с. 141-148) у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2023 року, роз`яснивши, що в порядку ч. 10 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання рішенням законної сили.

Банк, як відповідач, із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 152-159) просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 176). В автоматизованому порядку суддею Бєлка В.Ю. замінено суддю ОСОБА_3 у зв`язку з тривалою відпусткою останньої (а.с. 181-182). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 20 травня 2024 року (а.с. 183), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с. 184), приймаючи до уваги відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, та відповідний штат суддів апеляційного суду взагалі, відпустку судді-доповідача за графіком (з 01 липня 2024 року по 09 серпня 2024 року включно довідка а.с. 206).

Банк подав відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі (а.с. 195-205).

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Скрима В.А. (а.с. 189, 193-194), що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, позивач ОСОБА_1 та представник останньої адвокат Скрима В.А., у тому числі в режимі відеоконференції, не з`явились, позивач ОСОБА_1 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістила, клопотання про відкладення розгляду цієї справи не подавала.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скрима В.А. лише у день даного судового засідання подала апеляційному суду клопотання (а.с. 207-212), в якому просила відкласти розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом 14.08.2024 року, у зв`язку з її, як представника позивача, перебуванням у відрядженні, а позивачки за кордоном та неможливістю їх обох прибути до суду, додавши до клопотання в його обґрунтування лише квіток на ім`я ОСОБА_2 на потяг Запоріжжя (12.08.2024 20:27) Київ (13.08.2024 05:58).

При цьому, апеляційним судом встановлено, що:

- адвокат Скрима В.А. була завчасно ще 22.05.2024 року (а.с.189) була повідомлена про дату та час розгляду цієї справи 14.08.2024 року (довідка про доставку електронного документу судової повістки а.с. 189);

- апеляційний суд не визнавав обов`язковою явку позивача чи представника останньої у судові засідання у цій справі;

- в силу вимог ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом;

- за змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження; апеляційним судом встановлено, що апеляційне провадження у цій справі було відкрито 20.05.2024 року (а.с. 183);

- учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ст. 44 ч. 1 ЦПК України);

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скрима В.А. про відкладення розгляду цієї справи апеляційним судом відмовити, розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутності позивача та її представника за присутності представника Банку, як відповідача, - адвоката Плескачової Т.В. (а.с. 213-215).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Банку, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову у цій справі, керувався ст.ст. 158, 259, 263- 265 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі, відсутності підстав для задоволення останніх.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 06.04.2021 року позивачу у філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» було відкрито поточний рахунок НОМЕР_6 в національній валюті України на умовах тарифного пакету «Зарплатний», відповідно до Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Підписанням цієї Заяви про приєднання, позивач беззастережно приєдналась до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання Заяви про приєднання розміщена на інтернет - сторінці Банку та уклала з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Крім того, відповідно до Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, яка є складовою частиною Заяви про приєднання, Позивачу було встановлено на рахунок відновлювальну кредитну лінію з лімітом 14000,00 грн. Отже, між Банком та позивачем у справі виникли відносини з приводу к банківським рахунком, які регулюються нормами цивільного законодавства та банківського рахунку.

Шляхом підписання цієї Заяви про приєднання, позивач беззастережно приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання Заяви про приєднання розміщена на Інтернет - сторінці Банку та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку .

Повний текст Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (в т.ч. в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Тарифи, умови розміщення депозитів (вкладів) фізичними особами, умови користування кредитною лінією (Кредитом), правила, інструкції та інше, які відносяться до договору укладеного між банком з позивачем знаходяться у відкритому доступі на офіційній інтернет - сторінці www.oschadbank.ua, за посиланням https://www.oschadbank.ua/ua/private/paYcards/dogovir-taryf-inshe.

Отже, між Банком та позивачем у справі виникли відносини з приводу користування банківським рахунок, які регулюються нормами цивільного законодавства та договором банківського рахунку.

Укладення між сторонами договору про надання банківських послуг та отримання ОСОБА_1 платіжних карток, підтверджується сторонами, а тому додатковому доказуванню не підлягає.

10.01.2023 року позивачу зателефонували з номеру НОМЕР_5 невідомі особи, які представилися працівниками АТ Ощадбанк, та вказали на те, що службою безпеки виявлені проблеми із захистом її банківських карток. Для вирішення цієї проблеми, їй було запропоновано усунути недоліки, в телефонному режимі шляхом підтвердження паролю від електронного додатку «Ощад 24/7», який був надісланий з офіційного номеру АТ Ощадбанк. Перебуваючи під впливом омани та довірившись невідомим особам ОСОБА_1 підтвердила пароль, з надією, що працівниками Банку будуть прийняті всі міри для більш надійного захисту грошових коштів, вважаючи ПАТ Державний ощадний банк України надійним банком. Того ж дня, позивачем було виявлено, що з її карткових рахунків невстановленими особами, шляхом незаконного заволодіння персональними даними, було знято 24000,00 грн., у зв`язку із чим, вона заблокувала картки за допомогою банківської системи онлайн в особі та 01.02.2023 року через адвоката звернулася до Відділу протидії кіберзлочинам в Запорізькій області Придніпровського управління кіберполіції із заявою вчинення кримінального правопорушення (а.с.10-11).

На підставі заяви позивача за фактом заволодіння її грошовими коштами з картки АТ Ощадбанк шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме останній надійшов телефонний дзвінок НОМЕР_5 від ніби-то працівника служби безпеки банку, після якого нею було виявлено списання коштів. Подія мала місце 10.01.2023 року. кримінальне провадження відкрито кримінальне провадження, відомості про яке ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202 від 09.02.2023 року за ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.12). На даний час кримінальне провадження не закінчено.

28.02.2023 року позивачем в особі адвоката Скрима В.А. було направлено звернення до АТ ОЩАДБАНК про зупинення стягнень з рахунків, посилаючись на відкрите кримінальне провадження за фактом вчинення шахрайства (а.с.13). Однак, листом АТ ОЩАДБАНК відмовлено у задоволені звернення позивача з огляду на те, що рішення стосовно відповідальності сторін щодо будь яких відшкодувань збитків, призупинення відсотків вирішується в судовому порядку (а.с.14).

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином .

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Ст. 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Пунктами 14.1., 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (який діяв на момент підписання позивачем заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу .Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті - договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі. Користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Представник користувача має право отримати електронний платіжний засіб за довіреністю, що видана користувачем та посвідчена у встановленому законодавством порядку. У такому разі банк не несе відповідальності за проведення операцій з використанням такого електронного платіжного засобу, виданого представнику за довіреністю

Аналогічні інформація та порядок укладення та форма договору про надання послуг передбаченні ст.28 Закону України «Про платіжні послуги». Загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням визначенні Положенням «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164. (далі - Положення №164)

П. 140 вищевказаного Положення №164 встановлено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Аналогічна диспозиція норми права зазначена в п. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги», а саме, до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Як було правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем та її представником, переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів «Ощад 24/7» під авторизацією саме позивача шляхом передання позивачем третій особі ПІН-коду від електронного додатку «Ощад 24/7», що також підтверджується зверненням позивача ОСОБА_1 в особі адвоката Скрима В.А. до АТ ОЩАДБАНК щодо зупинення стягнень з рахунків, посилаючись на те, вона в телефонному режимі продиктувала пароль від додатку «Ощад 24/» невідомим особам, які представилися працівниками АТ ОЩАДБАНК (а.с.13)

Відповідно до даних інформаційних систем та програмного забезпечення «Ощадбанк» щодо операцій за рахунком у системі ДБО на номер мобільного телефону позивача, 10.01.2023 року з використанням Інтернет ресурсу Web-банкінг «Ощад 24/7» було проведено операції з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки Банку з правильним введенням паролів (ПІН-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які відома лише клієнту та були направлені на номер його мобільного телефону.

Відповідно до п. 32.1. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» Банк, що обслуговує платника, та Банк, що обслуговує отримувача несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Таким чином, можливість врегулювання у договорі питання відповідальності пов`язаної з проведенням переказу, прямо визначена нормою закону.

Згідно п. 9.15, п. 9.16 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб ( посилання https://www.oschadbank.ua/ua/private/paYcards/dogovir-taryf-inshe) в редакції, чинній на час укладення між ОСОБА_1 та Акціонерним товариство «Державний ощадний банк України» заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль Картковий пароль, а також ПІН, СVV2/ СVС2, строк дії номера Картки, тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт.

Клієнт несе ризик та негативні насідки передачі ним третім особам мобільного телефону (відповідної SIM карти, номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як номер мобільного телефону клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на номер мобільного телефона клієнта.

За таких підстав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення вказаної інформації із урахуванням того, що операція із списання коштів з карткового рахунків позивача відбулося за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача і відповідач не повинен нести відповідальність за дані операції.

До зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2020 року у справі №182/5175/16, якій є обов`язковим для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Зокрема, суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги доводи позивача, що невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи її коштами, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а наявність кримінального провадження, порушеного за заявою сторони позивача, не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину щодо позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання кредитного зобов`язання і виконання умов договору у разі настання певних обставин, передбачених ними.

Щодо обраного позивачем способу захисту та формулювання заявлених позовних вимог, суд першої інстанції правильно зазначав таке.

Заявлена вимога позивача про зобов`язання Банку відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням фінансових операцій 10.01.2023 року, також не підлягає задоволенню, оскільки, як правильно встановлено судом першої інстанції під час судового засідання, що не оспорюється позивачем, остання користувалась кредитним коштами.

В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що «критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги».

Щодо позовної вимоги позивача припинення нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій та їх скасування не захищає/не відновлює право позивача, оскільки нарахування відсотків та інших платежів здійснюється Банком на виконання вимог закону щодо обліку банківських операцій і жодним чином не впливає на права позивача.

Таким чином, задоволення таких позовних вимог жодним чином не захищає/не відновлює право позивача, оскільки нарахування відсотків та інших платежів здійснюється Банком на виконання вимог закону щодо обліку банківських операцій і жодним чином не впливає на права позивача.

Ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони досилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом першої інстанції і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, відсутність порушень правил надання послуг працівниками Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та правових підстав для припинення кредитних зобов`язань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі.

У відповідності до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що фактично дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі у суді першої інстанції, яким останній вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, яку вона та її представник вважають такою, що є єдино правильною та єдино можливою.

Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

В силу вимог ст. 367 ч. 6 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення позивача від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони позивача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

Враховуючи, що в силу вимог п. 2 Прикінцевих положень ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах» № 3831-ІХ від 19.06.2024 року, якій набрав законної сили з 19.07.2024 року, установлено, що позовні заяви і апеляційні скарги, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Крім того, встановлено, що оскаржуваним рішенням у цій справі питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, останнім не вирішувалось, а тому воно не може бути і не є предметом апеляційного перегляду у цій справі також.

Разом із цим, суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 158 ч. 9 ЦПК України вирішив також оскаржуваним рішенням питання про раніше застосовані ним у цій заходи забезпечення позову позивача, скасувавши останні, враховуючи відмову судом позивачу у задоволенні її позову у цій справі у повному обсязі цим оскаржуваним рішенням.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ч. 1 ЦПК України в разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Окрім цього, встановлено, що позивач, як споживач, в силу вимог закону, була звільнена від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 березня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 21.08.2024 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Бєлка В.Ю.Кочеткова І.В.