Справа № 490/4540/24
Провадження №2/472/261/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" серпня 2024 р. селище Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кучерявенко С.С.,

за участю секретаря

судового засідання Чорної О.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 с-ща Веселинове цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що 29.03.2019 року надав у позику відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7 000 000,00 грн зі строком повернення до 29.03.2024 року.

У вказаний строк відповідач борг не повернув та просив відтермінувати дату повернення коштів.

29.03.2024 року вони уклали договір про внесення змін до договору позики від 29.03.2019 року, за умовами якого строк повернення позики продовжили до 01.05.2024 року.

18.04.2024 року уклали договір іпотеки, за умовами якого у якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором позики від 29.03.2019 року зі змінами від 29.03.2024 року, останній передав в іпотеку нежитловий об`єкт АЗС по АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій знаходиться об`єкт.

Однак у вказаний вище строк грошові кошти відповідач не повернув.

За договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.05.2024 року право власності на зазначений предмет іпотеки перейшло до позивача ОСОБА_1 .

Цим же договором вони домовились, що договір позики від 29.03.2024 року після переходу права власності до іпотекодержателя вважається виконаним в частині вартості предмету іпотеки, тобто у сумі 2 200 000,00 грн. Таким чином, залишок суми заборгованості склав 4 800 000, 00 грн.

Відповідач вказану суму заборгованості за договором позики не повернув, у зв`язку з вказаним, він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, та просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 29.03.2019 року в розмірі 4 800 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 22 340,00 грн.

Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, питання судових витрат просив не вирішувати, а в іншій частині позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

У зв`язку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги в підготовчому судовому засіданні, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Згідност. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, представника.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та доведених обставин, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони 29.03.2019 року уклали Договір позики, згідно якого ОСОБА_1 (далі - Позикодавець) передає у власність ОСОБА_2 (далі - Позичальник) грошові кошти у сумі 7 000 000 (сім мільйонів) гривень (Позику), строком на 5 (п`ять) років, а Позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у встановлений цим договором, а саме, до 29 березня 2024 року (п. 1 Договору).

Сторони домовились, що Позичальник має право повернути Позику раніше встановленої у п. 1 цього Договору кінцевої дати повернення коштів, одним платежем або частинами (п.2 Договору).

Згідно п. 3 Договору, сторони домовились про те, що Договір позики є безоплатним та безвідсотковим. В разі неповернення Позики у строк, встановлений у п. 1 даного Договору, Позикодавець має право здійснювати всі передбачені чинним законодавством України дії, спрямовані на примусове стягнення суми Позики (ч. 4. Договору).

Грошові кошти (Позика), вказані в п. 1 даного Договору, у повному обсязі передані Позикодавцем та отримані Позичальником до підписання даного Договору (п. 5 Договору).

29.03.2024 року сторонами було укладено Договір про внесення змін до Договору позики від 29.03.2019 року, згідно якого сторони домовились про продовження строку дії договору Позики, укладеного 29.03.2019 року між Позикодавцем та Позичальником, за яким Позикодавець передав у власність Позичальника грошові кошти у сумі 7 000 000 (сім мільйонів) гривень 00 копійок, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) безпроцентно (п.1.1.Договору).

Згідно п.п. 1.2., 1.3. вище вказаного Договору Сторони домовились, що грошові кошти мають бути повернуті Позикодавцю в строк до 01 травня 2024 року. Інші умови договору залишаються без змін.

18.04.2024 року сторони уклали Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Душейко О.М., зареєстрований в реєстрі за № 574. За умовами вказаного Договору, у якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за Договором позики від 29.03.2019 зі змінами від 29.03.2024 року, ОСОБА_2 передав в іпотеку нежитловий об`єкт АЗС по АДРЕСА_1 та земельну ділянку на якій знаходиться об`єкт, площею 0,2500 га.

За Договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 02.05.2024 право власності на зазначений предмет іпотеки перейшло до позивача ОСОБА_1 .

Цим же договором сторони домовилися, що договір позики від 29.03.2024 після переходу права власності до іпотеко держателя вважається виконаним в частині вартості предмету іпотеки, тобто у сумі 2 200 000, 00 грн (п.5 Договору).

Таким чином, залишок суми заборгованості склав 4 800 000, 00 грн. (7 000 000, 00 - 2 200 000, 00).

До теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 вказану суму заборгованості за договором позики не повернув.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов?язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається, як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов?язанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким документом у даних правовідносинах є Договір позики від 29.03.2019, який підтверджує як факт укладення договору, так і факт отримання боржником від кредитора грошової суми.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов?язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, в результаті чого настають правові наслідки, передбачені ст. 611 ЦК України.

Передані позивачем грошові кошти відповідач у строки, визначені сторонами повністю не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 1 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов?язання. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов?язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 1048 ЦК України, Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором позики від 29.03.2019 інший розмір процентів не обумовили, тому діють положення ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов?язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стороною позивача на теперішній час не заявлено вимоги про стягнення заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання, про стягнення процентів та про стягнення пені, однак в подальшому таке право може бути реалізоване.

Таким чином, станом на 31 05.2024 загальна заборгованість відповідача за договором позики від 29.03.2019 становить 4 800 000,00 грн.

Враховуючи вище викладене, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позовупокладаються на відповідача.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Оскільки позивач ОСОБА_1 надав заяву, в якій просить питання судових витрат не вирішувати, то у суда відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 207, 526,530, 611, 612, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_3 , заборгованість за Договором позики від 29.03.2019 року в розмірі 4 800 000 (чотири мільйони вісімсот тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області С.С. Кучерявенко