РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/11788/23

Номер провадження 2/495/1475/2024

09 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністрвоський за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулась в Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що 23.12.2020 року між ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» та ОСОБА_2 (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 07/107-76-004568/20 (далі - Договір страхування). Предметом даного Договору страхування були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «HYUNDAІ SANTA FE», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

07.02.2020 року ОСОБА_1 (далі - Відповідач), керуючи транспортним засобом DAEWOO SENS д.р. № НОМЕР_2 , в м. Одеса, пров. Степний, 1-а, смт. Авангар допустив зіткнення з транспортним засобом «HYUNDAI SANTA FE», державний номерний знак « НОМЕР_1 ».

Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 01.02.2021 року (справа № 521/794/21) винним у вчиненні адміністративного правопорушення визнано Відповідача, внаслідок порушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована ДВ "СК "Ю.Ес.Ай.", то на підставі договору № ЕР-107241265 Позивачу було розраховано розмір страхового відшкодування з урахування норм ст.ст. 12, 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Полісом передбачено франшизу у розмірі 1,000.00 грн.

Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР-107241265 складає 45 598,98 грн., що в подальшому було відшкодовано Страховою компанією Відповідача.

Таким чином, в розумінні ст.ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у Відповідача виникло зобов?язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.

Ухвалою суду від 01.11.2023 року зазначену вище позовну заяву прийнято до розгляду та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

28.02.2024 від представника відповідача адвоката Назарова І.Б. до суду було подано клопотання, у якому сторона відповідача зазначила, що позовні вимоги ПАТ «Українська страхова компанія» Княжна Вієнна Іншуранс Групп» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, не визнають у повному обсязі, вважають їх недоведеними, такими що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та доказах, які свідчать про доведеність вини відповідача, а також вимогах діючого законодавства, а тому не підлягають задоволенню з наступного.

Позивачем по справі, не надано відповідачеві, завірених належним чином копій додатків до позову.

Позивач, на підтримку своїх позовних вимог, зазначає що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом. 07.02.2020 допустив зіткнення з іншим транспортним засобом, унаслідок чого йому було завдано механічних ушкоджень.

Однак, як зауважує відповідач, 07.02.2020 ОСОБА_1 не був учасником жодної ДТП, у наслідок якої було нанесено шкоди будь яким транспортним засобам або особам та відносно нього не складалося жодного протоколу про притягнення його до адміністративної відповідальності, жодні матеріали не передавались до суду та його не було визнано винним у скоєнні будь яких адміністративних правопорушень.

Зауважує, що Постанова Малиновського районного суду м. Одеси, по справі № 521/794/21, від 01 лютого 2021 року, містить резолютивну частину відповідно до якої - ОСОБА_1 , який був визнаний судом винним у скоєнні ДТП, 25.12.2020 року, у наслідок чого був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Однак жодного відношення до ДТП, яка була скоєна 25.12.2020 року, громадянином ОСОБА_1 та якого, 01 лютого 2021 року, Малиновським районним судом м. Одеси, було притягнуто до адміністративної відповідальності, за ст. 124 КУпАП, ОСОБА_1 жодного відношення не має.

Позивачем, не надано до суду копії протоколу, завіреної належним чином, серії ДПР 18 № 279797, про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за скоєння ним 25.12.2020 року ДТП, за ст. 124 КУпАП.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позову вказав одразу про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги не визнають.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічні приписи щодо обов`язку доказування і подання доказів також зазначено в ч.1 ст. 81 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з положеннями ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом ч.1 ст. 78 цього Кодексу суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, які регулюють достовірність та достатність доказів, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Приписами ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження тощо.

В ході судового розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 о 10 годині 25 хвилин, 25.12.2020 року, в м. Одесі, керуючи автомобілем «DAEWOO Sens» д.н. НОМЕР_2 по вул. Ангарська, напроти будинку 1а, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «HYUNDAI Santa Fe» д.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху,

затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. В наслідок зіткнення, автомобілі отримали механічні пошкодження, з матеріальними збитками.

Вказаний факт підтверджено постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2021 року справа № 521/794/21.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

23.12.2020 року між ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 07/107-76-004568/20.

У 29 грудня 2020 року ОСОБА_2 звершувався до Страховика /позивача/ із заявою про настання події (КАСКО).

На підставі Страхового акту № 78 від 12.01.2021 та розрахунку суми страхового відшкодування до справи №78, сума страхового відшкодування становить 72 536,81 грн.

06.01.2021 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою на виплату страхового відшкодування у сумі 72 536,81 грн., яке пов`язане із пошкодженням транспортного засобу «Hyundai Santa Fe» д.н.з. НОМЕР_1 , із зазначення реквізитів, куди слід сплатити страхове відшкодування.

Із платіжного інструкції № 3Р003526 від 13 січня 2021 року вбачається, що ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувало на рахунок Дочірнього підприємства «Базіс Авто» відшкодування згідно зі страховим актом № 78 від 12.01.2021 у сумі 72 536,81 грн.

27.01.2021 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» направляло на адресу ПДВ «СК «Ю.Ес.Ай» заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування (в порядку регресу).

Розмір страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування ЕР-107241265 складає 45 598,98 грн., що в подальшому було відшкодовано Страховою компанією Відповідача.

01.01.2023 ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» направляло на адресу відповідача претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 26 937,83 грн.

За вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини другої ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За нормою ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом.

Згідно положень п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з приписами п. 4 вищевказаної постанови, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, судом встановлено, що постановою Малиновського районного суду м. Одеси до адміністративної відповідальності було притягнуто до відповідальності не відповідача, ОСОБА_1 , а іншу особу - ОСОБА_1 , тому оскільки відповідач ОСОБА_1 не був учасником ДТП, що мала місце 25.12.2020, в розумінні вищенаведених положень він не є особою, на яку покладається обов`язок з відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП. Такий обов`язок в розумінні ст.1166, 1187 ЦК України покладається на особу, яка таку шкоду завдала.

У суду відсутні відомості про те, що у вищезгаданій постанові суду від 01 лютого 2021 року була допущена описка чи помилка і, що вказана описка була виправлена Малиновським районним судом м. Одеси у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи наведене та встановлені обставини справи, які підтверджені письмовими доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, у зв`язку з тим, що факт вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди не встановлено постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 993,1187,1191 Цивільного кодексу України, п. 38.2.1 ст. 38, п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 263-265, ч. 2 ст. 247, ст. 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Д. Анісімова