Апеляційне провадження №22-ц/824/7184/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між сторонами було укладено договір поставки дверей (вхідних, міжкімнатних) № 11.05 від 11.05.2018 року, за умовами якого відповідач зобов`язався протягом 20 робочих днів після сплати попередньої оплати в розмірі 15 000 грн. поставити позивачу товар. Вдповідач після отримання попередньої оплати в розмірі 15000 грн. умови зазначеного договору № 11.05 від 11.05.2018 року не виконав.

19.05.2018 року між сторонами укладено договір № 19.05, за умовами якого відповідач зобов`язався протягом 20 робочих днів з моменту підписання цього договору та затвердження ескізів поставити і передати позивачу та здійснити монтаж корпусних меблів. Відповідач після отримання попередньої оплати в розмірі 3500 грн. умови зазначеного договору № 19.05 від 19.05.2018 року не виконав.

06.06.2018 року між сторонами укладено договір № 6.06, за умовами якого відповідач зобов`язався протягом 15 робочих днів з моменту підписання цього договору та затвердження ескізів поставити і передати позивачу та здійснити монтаж корпусних меблів. Відповідач після отримання попередньої оплати в розмірі 10 000 грн. умови зазначеного договору № 6.06 від 06.06.2018 року не виконав.

На підставі наведеного, просив суд рзірвати укладені між ним і відповідачем договір поставки дверей (вхідних, міжкімнатних) № 11.05 від 11.05.2018 року, договір № 19.05 від 19.05.2018 року, договір № 6.06 від 06.06.2018 року; стягнути з відповідача 160251 грн. - попередньої оплати та пені.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року відмовлено в поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення; залишено без задоволення клопотання/заяву про перегляд заочного рішення, подану ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд скасувати заочне рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

08 березня 2024 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання, призначене на 08.08.2024 року, з`явився представник позивача ОСОБА_3

08 серпня 2024 року на адресу суду від адвоката надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням адвоката відповідача в лікарні БСП та проведенням 07.08.2024 року ампутації правої нижньої кінцівки.

Як вбачається із поданого клопотання про відкладення розгляду справи воно було направлене на електронну адресу Київського апеляційного суду в електронному вигляді.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. При цьому, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 6 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

В даному випадку, жодної інформації про те, що вказане клопотання підписане цифровим підписом, матеріали справи не містять. За таких умов апеляційний суд не має можливості належним чином ідентифікувати особу-відправника.

Крім того, хоча вказане клопотання й надійшло на електронну адресу суду в день засідання, в ньому містилось посилання на невірний номер справи, через що канцелярія суду змогла його ідентифікувати з даною справою лише на наступний день після судового засідання.

У зв`язку з наведеним в судовому засіданні вказане клопотання не розглядалось.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні апеляційної скарги.

Як встановлено судом, між сторонами укладено договір поставки дверей (вхідних, міжкімнатних) № 11.05 від 11.05.2018 року, за умовами якого відповідач зобов`язався протягом 20 робочих днів після сплати попередньої оплати в сумі 15000 грн. поставити позивачу товар. Відповідач після отримання попередньої оплати в сумі 15000 грн. умови зазначеного договору № 11.05 від 11.05.2018 року не виконав.

19.05.2018 року між сторонами укладено договір № 19.05, за умовами якого відповідач зобов`язався протягом 20 робочих днів з моменту підписання цього договору та затвердження ескізів поставити і передати позивачу та здійснити монтаж корпусних меблів. Відповідач після отримання попередньої оплати в сумі: 3500 грн. умови зазначеного договору № 19.05 від 19.05.2018 року не виконав.

06.06.2018 року між сторонами укладено договір № 6.06, за умовами якого відповідач зобов`язався протягом 15 робочих днів з моменту підписання цього договору та затвердження ескізів поставити і передати позивачу та здійснити монтаж корпусних меблів. Відповідач після отримання попередньої оплати в сумі: 10 000 грн. умови зазначеного договору № 6.06 від 06.06.2018 року не виконав.

Суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. ст. 526, 527, 611, 693 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, та задовольнив позов.

Основним доводом відповідача, який він поклав в основу своєї апеляційної скарги, є твердження про неналежність такого електронного доказу як переписка у месенджері WhatsApp, яка з точки зору апелянта не мала бути покладена в основу рішення суду першої інстанції.

З однієї сторони колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими доводами апелянта, однак не в частині неналежності електронного доказу, оскільки жодна сторона під час розгляду справи не висловила заперечення проти цього доказу, відтак у суду не було підстав для критичного відношення до цього доказу, а в частині відсутності в такому доказі належної інформації по справі.

Як вбачається з наданої позивачем до справи роздруківки згаданої переписки, вона проводилась з абонентом, який названий як «Алексей Дверь 2». В той же час належної ідентифікації такого абонента і прив`язки його до особи відповідача до суду надано не було. За таких умов суд позбавлений можливості вважати, що сам відповідач проводив таку переписку. В свою чергу це призводить до відсутності доказового значення такої переписки в даному випадку.

Тим не менш, незважаючи на викладене, з точки зору колегії суддів інші наявні у справі докази дають достатньо підстав для задоволення позову.

Зокрема позивачем було надано до суду договір поставки дверей №11.05. від 11.05.2018 року, договір поставки дверей №19.05. від 19.05.2018 року та договір поставки дверей № 6.06. від 06.06.2018 року, які укладені між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 .

Вказаними договорами передбачено обов`язок відповідача поставити двері і встановлено за кожною поставкою внесення покупцем попередньої оплати частини товару.

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 176/2967/13-ц (провадження № 61-41962св18) зробив висновок, що розписка про отримання в борг грошових коштів є підтвердженням як факту укладання договору та змісту умов договору, так і факту отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Колегія суддів зазначає, що укладені між сторонами договори за своєю суттю не є договорами позики, однак зважаючи на встановлені ними умови передбачають обов`язкове та безальтернативне внесення покупцем попередньої оплати за товар, відтак сам факт їх підписання обома сторонами вже сам свідчить про сплату позивачем вказаних коштів відповідачу. За таких умов доводи апелянта й в цій частині не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Наступним доводом апеляційної скарги було те, що суд першої інстанції не врахував факт перевищення штрафних санкцій над розміром завданих невиконанням договору збитків у вигляді отриманої попередньої оплати.

Колегія суддів зазначає, що нарахування штрафних санкцій здійснювалося не на підставі договірних умов сторін, а відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів». Хоча суд і може зменшити розмір неустойки у разі значного перевищення її розміну над розміром фактичних збитків, в той же час таке зменшення є правом, а не обов`язком суду. Таке втручання суду (зменшення) не може застосовуватись свавільно, його застосування може та має бути обумовлено як обставинами справи, так і відповідним клопотанням сторони, яке хоча і не є обов`язковою умовою для застосування такого зменшення, однак воно повинно мати місце, враховуючи встановлений процесуальним законом принцип диспозитивності судового розгляду.

Враховуючи, що вказані обставини в даному випадку відсутні, апеляційний суд не може констатувати допущення будь-яких порушень вимог закону з боку суду першої інстанції в даному випадку.

При цьому також не можуть бути прийняті і доводи апеляційної скарги відповідача щодо обмеження його прав у зв`язку із заочним розглядом справи.

Судом першої інстанції під час розгляду справи неодноразово належним чином направлялись відповідачу виклики до суду. Хоча частина таких викликів і була повернута у зв`язку «із закінченням терміну зберігання», інша частина була повернута «у зв`язку з відсутністю адресата за місцезнаходженням», що відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається доказом належного повідомлення особи про час і місце розгляду справи.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько