КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/3519/24 Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
УХВАЛА

26 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О. (судді-доповідача), Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 червня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 27 червня 2024 року.

Не погоджуючись з даною ухвалою, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах АТ «Банк Кредит Дніпро», подала апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через систему «Електронний суд».

09 липня 2024 року Київський апеляційний суд надіслав запит до суду першої інстанції про витребування справи №372/3519/24.

Матеріали справи №372/3519/24 надійшли до Київського апеляційного суду.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню, з огляду на наступне.

Подавши апеляційну скаргу, ОСОБА_1 на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів АТ «Банк Кредит Дніпро» долучила до неї копію довіреності №207 від 20 грудня 2023 року.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах.

Згідно з ч. 2 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Підпунктом 11 п. 16-1 розділу ХV Перехідних положень Конституції України встановлено, що представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції здійснюється виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції - з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 1401- VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (тобто до 30.09.2016), здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень.

Таким чином, з 01 січня 2018 року представництво в судах апеляційної інстанції у справах, провадження в яких розпочате після 30 вересня 2016 року, має здійснюватися виключно адвокатами.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом ч. 1 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Ч. 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Відповідно до змін, унесених до ЦПК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-IX розширено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 58 ЦПК України).

Держава, Автономна Республіка Крим, територіальна громада беруть участь у справі через відповідний орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник, інша уповноважена особа відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування), або через представника (ч. 4 ст. 58 ЦПК України).

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених ст. 49 ЦПК України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов.

Таким чином, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Утім, стороною відповідача не було додано до апеляційної скарги будь-яких доказів на підтвердження повноважень особи, яка подала (підписала) апеляційну скаргу, якими у розумінні наведених вище процесуальних норм можуть слугувати положення, трудовий договір (контракт), посадова інструкція, наказ про призначення на посаду, статут тощо.

В силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 2 липня 2020 року в справі № 9901/39/20, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 8 червня 2022 року в справі № 303/4297/20 зауважила, що, починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві - також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності - також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, які надійшли до суду апеляційної інстанції, апеляційну скаргу підписано представником АТ «Банк Кредит Дніпро» - Гайдо О.В., яка діє на підставі довіреності №207 від 20 грудня 2023 року.

Поряд з цим, довіреність №207 від 20 грудня 2023 року, долучена до апеляційної скарги на підтвердження наявності у юрисконсульта відділу примусового стягнення управління претензійно-позовної роботи АТ «Банк Кредит Дніпро» - Гайдо О.В. повноважень представляти інтереси АТ «Банк Кредит Дніпро» в судах України, не містить інформації, що вказана особа має статус адвоката, а матеріали справи не містять доказів самопредставництва.

Крім того, надання довіреності на представника саме по собі виключає самопредставництво юридичної особи.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в ухвалі від 09 червня 2020 року (справа №917/751/19).

Таким чином, скаржником не додано доказів на підтвердження того, що юрисконсульт відділу примусового стягнення управління претензійно-позовної роботи АТ «Банк Кредит Дніпро» - Гайдо О.В. у даній справі має право відповідно до закону представляти АТ «Банк Кредит Дніпро» у якості представника (адвоката) або в порядку самопредставництва, а тому, відсутні підстави вважати, що апеляційну скаргу підписано особою, яка має право її підписувати.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.

З урахуванням наведених обставин, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції особі, яка її подала.

Отже, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення апеляційної скарги з огляду на підписання її особою, повноваження якої не підтверджені на здійснення представництва, не позбавляє права повторного звернення до апеляційного суду в порядку, встановленому законом, не є обмеженням доступу позивача до правосуддя та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на судовий захист шляхом судового розгляду справи учасником справи особисто або через належного представника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, п. 1 ч. 5 ст. 357, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 27 червня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості визнати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді С.А. Голуб

Т.А. Слюсар