ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 серпня 2024 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи: 766/616/24

Номер провадження: 22-ц/819/312/24

Херсонський апеляційний суд колегії суддів судової палати у цивільних справах в складі:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Базіль Л.В., Бездрабко В.О.,

секретар Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2024 року у складі судді Ус О.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

В січня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив шлюб, зареєстрований 14.05.2022 між ним та ОСОБА_3 , Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що в Книзі реєстрації шлюбів відповідного відділу за 2022 рік зроблено актовий запис № 368 - розірвати; стягнути з відповідача, на його користь, судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що в літку 2023 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено. Від шлюбу у сторін наявна спільна дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спору про місце проживання дитини між сторонами не виникає. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За час перебування у шлюбі сторони добре зрозуміли, що зробили помилку, одружившись. Подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливим.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2024 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - закрито.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги особа, яка її подала, посилається на те, що положення ч. 1 ст. 55 Основного закону України, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Закриття провадження по даній справі, за встановлених судом обставин, поставило під загрозу сутність гарантованого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права позивача на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту.

Апелянт послався на норми статті 3 ЦПК України, статей 2,76 Закону України «Про міжнародне приватне право» та вказав, що під час розірвання шлюбу між громадянами України, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. ст. 27, 28 ЦПК України.

Враховуючи той факт, що зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_3 на момент подання позову про розірвання шлюбу - АДРЕСА_1 , стороною позивача було прийнято рішення про звернення із відповідним позовом саме до Херсонського міського суду Херсонської області, адже саме до юрисдикції цього суду належить вирішення цього спору про розірвання шлюбу, з урахуванням зареєстрованого місця проживання та переліку нерухомого майна відповідача.

Враховуючи те, що позивач та відповідач є громадянами України, їх шлюб було укладено на території України, а тому відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», у сторін є спільний особистий закон подружжя - право держави, громадянином якої вони є, тобто розірвання шлюбу між ними може відбуватися виключно на території та за законами України, незалежно від країни перебування відповідача.

Сторонами по справі не обрано право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу.

Також, вказав, що між Україною та Федеративною Республікою Німеччина відсутній міжнародний договір у сфері правової допомоги та правових відносин у цивільних і сімейних справах тощо (перелік чинних двосторонніх та багатосторонніх міжнародних договорів у сфері міжнародно-правового співробітництва розміщений на сайті Міністерства юстиції України та на веб-порталі Верховної Ради України.

Зазначив, що під час розгляду відповідної категорії справ з іноземним елементом, судам необхідно встановити чи на момент подання позову фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено та де було останнє місце спільного проживання подружжя, чого судом першої інстанції зроблено не було. Проте, у 2022 році, Косівським районним судом Івано-Франківської області розглядалась справа за заявою апелянта, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , служба у справах дітей Косівської РДА про усиновлення у якій судом встановлено, що сторони протягом тривалого часу проживали спочатку у м. Херсоні, а потім у м. Косові, тобто спільне проживання сторін мало місце саме на території України.

Апелянт стверджує, що у даному конкретному випадку (за об`єктом правовідносин, формою та ознаками, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 2709- IV тощо), застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме норми матеріального права України. Зазначає, що ОСОБА_3 перебуває на території ФРН у статусі тимчасового захисту.

На момент звернення із відповідним позовом до Херсонського міського суду Херсонської області, ОСОБА_2 було невідомо про існування іншого цивільного спору, ініційованого відповідачкою за місцем свого тимчасового проживання у ФРН. Зазначене підтверджується доказами про отримання позивачем 27.03.2024 відповідних судових документів, долученими стороною відповідача.

Вважає, що думка суду першої інстанції про те, що позивачем були отримані документи, які стосуються розлучення сторін, є хибною, оскільки відповідна сімейна справа у Німеччині стосується не розлучення, а стягнення аліментів, у зв`язку із ініціюванням відповідачем останнього, однак по інформації, яка наявна у позивача, провадження по справі призупинено, так як наявна зазначена судова справа в Україні тощо.

Таким чином, закриваючи провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд першої інстанції припустився помилки в застосуванні норм процесуального права, у зв`язку із чим зробив неправильний висновок про неможливість розгляду спору у даній справі в порядку цивільного судочинства. Адже враховуючи вищевикладене, дана справа юрисдикційно, територіально та інстанційно підсудна Херсонському міському суду Херсонської області та з огляду на наведену вище аргументацію стверджує, що розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.

Також, просив розгляд скарги проводити за відсутності апелянта та його представника.

(2) Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

2.Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції послався на те, що суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що передбачено частиною другою статті 75 Закону № 2709-IV, а також пунктом 3 частини першої статті 186 ЦПК України (принцип lis alibi pendens) та виходив з того, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається саме на момент відкриття провадження у справі, аналогічний позов про розірвання шлюбу було подано відповідачкою ОСОБА_3 до суду іншої держави до відкриття провадження у даній справі, а тому суд дійшов висновку, що дана справа непідсудна суду України з підстав наявності в сімейному суді Німеччини справи № 5 F 1675/23 «ОСОБА_3 проти ОСОБА_2 в розумінні закону про сім`ю (розлучення)» з 15.11.2023 року та відсутності на вказану дату судового рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Суд зазначив, що згідно пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, закриває провадження у справі якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Разом з тим, наведений висновок про підстави закриття провадження у справі є помилковим з таких підстав.

Відповідно дост. 55 Конституції Україниправа і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

З матеріалів справи вбачається наступне.

14 травня 2022 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюбом, виданим Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 368 (а.с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданим Дніпровським районом у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управляння юстиції у Херсонській області, актовий запис № 425 (а.с. 12). Наведені апелянтом відомості щодо наявності рішення суду про усиновлення та доступ суду до цього рішення в ЄДРСР свідчать, що ОСОБА_2 також є батьком інших ( усиновлених) дітей, отримав підстави для виїзду за кордон за місцем проживання дружини ОСОБА_3 з дітьми.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є громадянами України, що підтверджується копіями паспортів громадянина України (а.с. 7, 9).

Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8).

ОСОБА_3 має місце реєстрації, відповідно до відмітки у копії її паспорта громадянина України за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

ОСОБА_3 є громадянкою Україною та на законних підставах проживає у ФРН ( а.с.49-51)

Окружним судом міста Ульям, суд у справах сім`ї, зареєстрована заява пані адвоката Мелані Ланге у справі ОСОБА_3 / ОСОБА_2 у зв`язку з розлученням, заяві присвоєно реєстраційний номер 5 F 1675/23 та направлено іншій стороні для надання коментарів ( а.с.54).

Про вручення документу 27 березня 2024 року, особисто ОСОБА_2 , свідчить довідка окружного суду м. Горген (кантон Цюрих) ( а.с.86 зв.с.).

Наведене свідчить та позивачем не спростовано, що ОСОБА_2 також має місце проживання/знаходиться у ФРН.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Оскільки, сторони є громадянами України, а відповідач ОСОБА_3 , як і позивач ОСОБА_2 , проживає за межами країни, то правовідносини між сторонами обтяжені ознакою «іноземний елемент», а тому вирішення спору між ними щодо розірвання шлюбу та наслідків розірвання шлюбу в судових органах України необхідно здійснювати відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», з урахуванням вимог ЦПК України та інших законів України.

За роз`ясненнями, викладеними у листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних кримінальних справ за №24-754/0/4-13 від 16.05.2013 « Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», справи про визнання шлюбу недійсним, про розірвання шлюбу між одним з подружжя - громадянином України та другим із подружжя незалежно від його громадянства, які проживають за межами України, підсудні судам України (статті 63, 64 Закону України "Про міжнародне приватне право").

Відповідно до статті 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», якою унормовані загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом, підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися (ч.1). Суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав та про наявність таких підстав суду стало відомо до відкриття провадження у справі (ч.2). Суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ч.3).

31 січня 2024 року ухвалою суду першої інстанції було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Отже, оскільки після відкриття провадження у справі 31 січня 2024 року судом першої інстанції було з`ясовано, що у суді іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, тому у суду першої інстанції були наявні підстави для залишення позову без розгляду на підставі ч.3 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» та вимог п.4 ч.1 статті 257 ЦПК України, якою передбачено залишення позову без розгляду якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для закриття провадження у справі, яке має правові наслідки не допустимості повторного звернення до суду між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав ґрунтуються на нормах процесуального закону та вищенаведених обставинах.

В іншій частині наведені доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються вищенаведеними положеннями Закону України «Про міжнародне приватне право», ЦПК України та встановленими обставинами справи.

Не підтверджені доводи апеляційної скарги про отримання ОСОБА_2 у ФРН документів не щодо розлучення, а щодо стягнення аліментів та наявності такої справи, її призупинення з-за розгляду аналогічної у судовому органі України. Крім того, ЄДРСР, доступ до якого наданий суддям, не містить в собі будь-якого судового рішення щодо судового провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів за позовом/заявою ОСОБА_3 .

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до п.4 ч.1. ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. За ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції є частково обґрунтованими, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала суду першої інстанції скасуванню, з постановленням нового судового рішення про залишення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, без розгляду з наведених вище підстав.

Керуючись статтями 367, 374, 377, 257, 382ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2024 року - задовольнити частково.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 10 липня 2024 року - скасувати, постановити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2024 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: Л.В. Базіль

В.О. Бездрабко