Справа № 214/2559/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 серпня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів користування земельною ділянкою комунальної власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Криворізька міська рада звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 та просить суд стягнути з відповідачки 183 623,69 грн. за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером :06:189:0020 за період з 08.07.2018 по 31.12.2021, посилаючись на затверджений рішенням Криворізької міської ради від 28.04.2004 № 1913 проект відведення земельної ділянки комерційного використання, укладення 25.09.2007 між сторонами договору оренди, який 25.01.2012 було розірвано та фактичне користування у спірний період без укладення договору оренди ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою. В обґрунтування вимог зазначено, що 25.09.2007 між Криворізькою міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 04.10.2007 № 80) строком на 5 років. 25.01.2012 рішенням Криворізької міської ради № 955 вказаний договір оренди земельної ділянки було розірвано з огляду на перехід права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, до ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 30.12.2011. Між сторонами у справі 26.03.2012 була укладена угода про розірвання договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 04.10.2007) та за актом приймання-передачі земельна ділянка з кадастровим номером :06:189:0020 була повернута позивачу. В подальшому рішенням Криворізької міської ради від 28.05.2014 № 2742 ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,2384 га кадастровий номер :06:189:0020по АДРЕСА_1 для подальшого надання її у користування, проте відповідний договір укладений та зареєстрований так і не був, а за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачкою 05.10.2016 на праві приватної власності зареєстрований об`єкт нежитлової нерухомості комплекс будівель, розташованих по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :06:189:0020. У період з 08.07.2018 по 31.12.2021 між сторонами не існувало договірних правовідносин щодо вказаної земельної ділянки, а отже відповідачка користувалася означеною земельною ділянкою без укладення договору оренди земельної ділянки та не сплачуючи при цьому плати у відповідному розмірі, що в свою чергу позбавило міську раду, як власника землі, отримувати від цієї ділянки дохід у розмірі орендної плати. Тому на підставі ст. 1212 ЦК України, виходячи з наведеного у тексті позовної заяви розрахунку, позивач просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 25 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 08 квітня 2024 року прийнято справу до розгляду у зв`язку із звільненням у відставку судді ОСОБА_3 .

У судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому засіданні 09.04.2024 на вимогах позову наполягала з підстав, викладених у тексті позовної заяви та відповіді на відзив, звернулася до суду 20.08.2024 із заявою про закінчення розгляду справи за її відсутності, просить задовольнити позов з урахуванням сплачених відповідачкою сум в липні-серпні 2024 року, тобто після пред`явлення позову до суду, у сумі 119 999,69 грн.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні 09.04.2024 заявлені вимоги не визнала з підстав, викладених у тексті відзиву на позов, звернулася до суду 20.08.2024 із заявою про закінчення розгляду справи за її та відповідача відсутності, вимоги позову не визнала з підстав, викладених у тексті відзиву на позов.

В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що позивачем у тексті позову не зазначено, які саме положення земельного законодавства порушує відповідачка та в чому полягає таке порушення не долучає ні акту про порушення земельного законодавства ні рішення суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Жодних доказів перевірки дотримання вимог земельного законодавства в матеріалах справи не містяться, а на а.с. 23 зазначено про відсутність податкового боргу відповідачки. Нормами земельного законодавства не визначено строк, протягом якого власник нежитлової будівлі, що розміщена на земельній ділянці комунальної власності, має оформити договір оренди, тому відповідачка не вчинила жодного порушення щодо користування земельною ділянкою, натомість вчасно сплачує земельний податок, визначений органами податкової служби та підстав податкового повідомлення рішення. Позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Тому оскільки виникнення права власності на будинок чи споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка була відведена в оренду попередньому власнику, право оренди виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права, просить відмовити у задоволенні вимог.

У відповіді на відзив стороною позивача зазначено, що фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Розмір річної орендної плати за земельні ділянки вираховується на підставі даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, помножених на значення справки орендної плати, розмір якої визначається відповідним рішенням Криворізької міської ради, що і було зроблено позивачем у даній справі. Тому на підставі викладених у тексті позовної заяви доводів. просять задовольнити вимоги.

Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, 25.09.2007 між Криворізькою міською радою та ОСОБА_1 був укладений договір оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 04.10.2007 № 80) строком на 5 років (том. 1 а.с. 28-31 копія договору).

25.01.2012 рішенням Криворізької міської ради № 955 вказаний договір оренди земельної ділянки було розірвано з огляду на перехід права власності на нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці, до ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 30.12.2011 (том 1 а.с. 35 копія рішення).

26.03.2012 між сторонами у справі була укладена угода про розірвання договору оренди земельної ділянки (державна реєстрація від 04.10.2007) (а.с. 37 копія угоди) та за актом приймання-передачі земельна ділянка з кадастровим номером :06:189:0020 була повернута позивачу (том 1 а.с. 36 копія акту).

Рішенням Криворізької міської ради від 28.05.2014 № 2742 ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,2384 га кадастровий номер :06:189:0020по АДРЕСА_1 для подальшого надання її у користування (том 1 а.с. 3839 копія рішення з додатком).

Проте відповідний договір укладений та зареєстрований так і не був, а за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 05.10.2016 на праві приватної власності зареєстрований об`єкт нежитлової нерухомості комплекс будівель, розташованих по АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :06:189:0020, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1 а.с. 20-21) та не оспорюється відповідачем.

Частиною 1 статті 134 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім того, ч. 2 цієї статті передбачено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема, розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 була обізнана про користування спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомості, що розташований на спірній земельній ділянці.

Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п.14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

За приписами ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Разом з цим, згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

За змістом пункту 4 частини 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього кодексу застосовуються також до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. В свою чергу, у зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення. Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої. Відповідно до загальних положень законодавства про відшкодування завданої шкоди таке відшкодування є мірою відповідальності.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою, чим в свою чергу підтверджує факт використання відповідачем цією земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц та Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного Господарського суду від 02.06.2020 у справі № 922/2417/19 дійшли до висновку про те, що за таких обставин відповідач як фактичний користувач земельною ділянкою, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №925/1370/20, шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Підставою для відшкодування є наявність таких елементів складу цивільного правопорушення як: шкода; протиправна поведінка її заподіювача; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від обов`язку її відшкодовувати, якщо доведе, що шкода заподіяна не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особіпотерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Отже, ОСОБА_1 не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшила вартість власного майна, а Криворізькою міською радою втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження орендної плати відповідачем за рахунок коштів, належних Криворізькій міській раді.

При цьому стороною відповідача не оспорюється порядок та розмір заборгованості за період з 08.07.2018 по 31.12.2021 на суму 183 623,69 грн., до суду надано копії платіжних документів про сплату ОСОБА_1 в рамках цієї справи орендної плати 18.07.2024 на суму 25 000,00 грн., 30.07.2024 на суму 10 000,00 грн., 09.08.2024 на суму 15 000,00 грн. та 19.08.2024 на суму 13 624,00 грн., про зарахування яких в рахунок погашення боргу за вказаним позовом заявлено також стороною позивача.

Таким чином, суд доходить до висновків, що з відповідача підлягає стягненню дохід, отриманий від безпідставно набутого майна (орендна плата), внаслідок використання земельної ділянки комунальної власності без правовстановлюючих документів, з урахуванням уже сплачених нею сум, в розмірі 119 999,69 грн.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому підлягає відшкодуванню позивачу сплачений нею судовий збір у сумі 2 754,56 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов Криворізької міської ради про стягнення коштів користування земельною ділянкою комунальної власності повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради суму грошових коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за кадастровим номером :06:189:0020 за період з 08.07.2018 по 31.12.2021 у розмірі 119 999 (сто дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Криворізької міської ради у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 2 754 (дві тисячі сімсот п`ятдесят чотири) гривні 36 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників процесу:

Позивач Криворізька міська рада, , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, пл.. Молодіжна,1.

Представник позивача ОСОБА_4 , робоче місце за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_5 , робоче місце за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 23 серпня 2024 р.

Суддя А.В. Ткаченко