Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

№ 384/337/24

№пр. 2/384/126/2024

22 серпня 2024 року с-ще Вільшанка

Вільшанський районний суд

Кіровоградської області

у складі:

головуючої судді Сорокіної О.О.

з участю секретаря судового засідання Рябова М.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Вільшанка цивільну справу за позовом адвоката Оніщука Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Адвокат Оніщук Володимир Іванович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_3 . Лише після смерті матері, позивач під час оформлення спадкових прав з`ясувала, що право власності на будинок, у якому вони разом проживали, не зареєстровано взагалі. Позивач дотепер продовжує постійно проживати у вищевказаному будинку, оскільки іншого житла у неї немає. Таким чином позивач відкрито, безперервно володіє вищезазначеним будинком та використовує його для власних потреб понад 10 років. Зокрема, підтримує належний технічний стан будинку, проводить поточні дрібні ремонти, підтримує порядок у подвір`ї та біля двору, користується присадибною ділянкою, проводить оплату за використану електроенергію, сплачує земельний податок тощо. Відумерлою спадщиною чи безхазяйним майном вказаний будинок не визнавався, оскільки Вільшанській селищній раді добре відомо про те, що позивач постійно проживає у вказаному будинку з 2001 року. Про наявність інших власників будинку позивачу не відомо, оскільки за період її проживання у вказаному будинку, ніхто з питаннями оформлення своїх прав на нього не звертався. У зв`язку з наведеним, просив визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 17 червня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12 липня 2024 року.

12 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 25 липня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

17 липня 2024 року представник позивача - адвокат Оніщук В.І. подав до суду заяву про зміну підстав позову, у якій зазначав, що на стадії підготовчого розгляду даної цивільної справи з`ясовано, що постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.10.2017 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що залишився після смерті ОСОБА_3 , 1923 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином підставою для набуття позивачем права власності на житловий будинок який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є визнання права власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за законом. У зв`язку з викладеним просив змінити підставу позову з «визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю» на «визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом» у зв`язку з чим у тексті позовної заяви усі записи «про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю» змінити на «визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом», а перший пункт прохальної частини первісного позову викласти в наступному вигляді: «Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської обласіт від 25 липня 2024 року прийнято до розгляду вказану заяву та змінено підстави позову. Підготовче засідання відкладено на 08 серпня 2024 року.

08 серпня 2024 року підготовче засідання відкладено на 12 серпня 2024 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

12 серпня 2024 року підготовче засідання відкладено на 22 серпня 2024 року у зв`язку з витребуванням доказів.

Позивач у підготовче засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Оніщук Володимир Іванович подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги повністю, просив їх задовольнити.

Представник відповідача Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області у підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги відповідач визнає повністю, не заперечує проти їх задоволення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення, зокрема у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України).

Пленум Верховного суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» з посиланням на ст. 1225 ЦК України, роз`яснив, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У частині другій статті 1223 ЦК України зазначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі ст. 328 ЦК України,право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України,власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Первомайськ Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Первомайським міськрайЗАГС Миколаївської області 01 квітня 1954 року. Батьками у вказаному свідоцтві вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.12).

03 грудня 1977 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 03 грудня 1977 року Вільшанським райвідділом ЗАГС. Після державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с.42).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Котовське Вільшанського району Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого виконавчим комітетом Котовської сільської ради Вільшанського району Кіровоградськох області 25 травня 2016 року (а.с. 43).

У судовому засіданні встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , була заведена спадкова справа №73/2016 (а.с. 24).

Як вбачається із матеріалів вказаної спадкової справи, після смерті ОСОБА_3 , її спадкоємці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини. ОСОБА_10 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

10 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Голованівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Науменка Ф.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що залишилась після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається з житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але їй було відмовлено у зв`язку з неможливістю перевірити належність спадкодавцю на праві власності вказаного житлового будинку, про що свідчить копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 жовтня 2017 року (а.с.65-67).

Відповідно до копії архівної довідки КП «БМБТІ» за №157 від 20.02.2024, станом на 01.01.2013 за архівними даними реєстрових книг КП «БМБТІ» право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с. 44).

Згідно з копією технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Благовіщенське МБТІ», зазначений будинок побудований у 1958 році (а.с.15-36).

Відповідно до копії довідки-витягу Вільшанської селищної ради за №241 від 20 травня 2024 року, згідно із записами у погосподарських книгах наявна наступна інформація: в погосподарській книзі АДРЕСА_2 за період з 1958 по 1960 роки, особовий рахунок № НОМЕР_5 , на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , 1928 року народження, значиться головою сім`ї, разом з ним значаться дружина ОСОБА_3 , 1923 року народження, та дочка ОСОБА_4 , 1954 року народження. Після смерті ОСОБА_2 28.01.1988 головою домогосподарства значиться його дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.40-41).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 1 липня 2004 року державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачає обов`язкової реєстрації таких прав. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 13 червня 2012 року за наслідками розгляду справи за №6-54цс12). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року"). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів"). Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319, від 21 лютого 2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Згідно з додатком 3 "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно" рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомгоспу УРСР від 31.01.1966 року (надалі Інструкція), реєстрації підлягали лише всі будинки та домоволодіння в межах міста і селища міського типу Української РСР, а відповідно до п. 6 Інструкції не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом проведення у погосподарській книзі сільської ради відповідного запису та відкриття особистого рахунку. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Підстави набуття права власності на житловий будинок, споруди та належність цього майна особі визначаються законодавством, чинним на час набуття права власності. Законодавством, яке діє на час відкриття спадщини, врегульовано питання спадкування цього майна, а не його належність спадкодавцю. Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року, підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. Житлові будинки, побудовані до 05 серпня 1992 року на земельній ділянці, яка була відведена для такого будівництва та у сукупності з висновком про технічний стан і погодження з відповідними службами судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючий документ.

Виходячи з наведеного, підтвердженням належності житлового будинку певній особі є запис в погосподарських книгах, ведення яких на той час передбачалось наказами Центрального статистичного управління СРСР і було обов`язковим. Виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок, позивач, як спадкоємець, не може оформити спадщину після смерті своєї матері. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що право власності ОСОБА_3 на спірний будинок встановлено матеріалами справи, підтверджено технічним паспортом від 04.01.2024 та записами в погосподарських книгах. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів належність ОСОБА_3 житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , і таких доказів суду не надано.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину, спадкове майно належало спадкодавцю, а тому порушене право позивача на успадкування майна підлягає судовому захистові.

За таких обставин суд вважає що є усі достатні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Котовське Вільшанського району Кіровоградської області.

Разом з цим суд враховує те, що відповідач визнав позов в повному обсязі і визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду у розмірі 1211 грн. 20 коп. залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов адвоката Оніщука Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Вільшанської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Котовське Вільшанського району Кіровоградської області.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Вільшанська селищна рада Голованівського району Кіровоградської області, , місцезнаходження: вул. Центральна, 15, смт. Вільшанка Голованівського району Кіровоградської області.

Суддя О.О. Сорокіна