Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/7831/23
Провадження № 2/711/432/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

за участі:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и в:

ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 19 210,33 грн., три відсотки річних 1165,81 грн. та інфляційні втрати в розмірі 3063,32 грн. Також в позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 2684 грн.

В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що за відповідачем станом на 01.06.2023р. обліковується заборгованість в розмірі 19 210,33 грн. з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки відповідач в добровільному порядку не здійснював оплати послуг позивача, то позивач вимагає стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми за період прострочення з 01.01.2017р. по 31.01.2022р.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та у наданому суду письмовому відзиві просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування свої заперечень відповідач посилається на неправомірність обчислення позивачем вартості відповідних послуг. Відповідач вказує на безпідставність нарахування вартості послуг з оплати гарячого водопостачання, оскільки підігрів води у будинку здійснюється загальнобудинковим бойлером, який підігрівається теплоносієм «Черкаської ТЕЦ». При цьому холодна вода до загальнобудинкового бойлера постачається КП «Черкасиводоканал» та обліковується загальнобудинковим лічильником №29327, яка підігрівається теплоносієм, що постачається позивачем та обліковується загальнобудинковим лічильником СВТУ-10М №7733. Оскільки вартість послуг з централізованого опалення розраховується позивачем на підставі показників загальнобудинкового приладу обліку теплоносія пропорційно опалювальної площі житла відповідача, то у вартість такої послуги вже включені витрати теплоносія на підігрів води у загальнобудинковому бойлері, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування вартості послуг з постачання гарячої води за нормою споживання. Додатково відповідач заперечив щодо правомірності дій позивача в частині здійснення перерахунку вартості послуг позивача за грудень 2020 року та нарахування додаткового боргу в розмірі 1565,69 грн. по особовому рахунку на ім`я відповідача. Окремо відповідач заявив про необхідність застосування строків позовної давності до позовних вимог, оскільки період нарахування боргу починається з 01.01.2017р.

30.10.2023р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

21.04.2023р. на адресу суду надійшов письмовий відзив відповідача проти позову, в якому викладено заперечення відповідача проти позовних вимог.

20.12.2023р. від представника позивача Проскура Т.О., яка діє на підставі довіреності №176 від 20.01.2023р., на адресу суду надійшли письмові пояснення з додатковим обґрунтуванням позовних вимог. У поясненнях вказується, що квартира відповідача не від`єднана від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання у встановленому законом порядку, а отже відповідачем споживаються послуги позивача, а тому позивач має право вимоги оплати таких послуг. Щодо перерахунку, то представник позивача зазначив, що за об`єктом житла відповідача було наявно два особових рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 . У зв`язку з приватизацією відповідачем житла у вересні 2020 року, подальші нарахування вартості послуг здійснюються позивачем лише за о/р № НОМЕР_2 , на який перенесено заборгованість з о/р № НОМЕР_1 .

09.01.2024р. та 20.03.2024р. відповідачем надано суду письмові заперечення на пояснення представника позивача, в яких вказує на неправомірність дій позивача щодо перерахунку розміру заборгованості, оскільки в період часу з 18.06.2019р. і по теперішній час у житлі зареєстрована одна особа відповідач а тому є безпідставним донарахування відповідачу розмір боргів попередніх користувачів житла. Вказує, що до 18.06.2019р. у житлі, яке є квартирою у гуртожитку, проживав відповідач та його сусід, а тому було два особових рахунки. О/р № НОМЕР_1 був відкритий на сусіда і по такому рахунку обліковувалась вартість послуг позивача, які мав сплачувати сусід. З 18.06.2019р. сусід виселився, але відповідач не зобов`язаний сплачувати його борги, а покладання на нього відповідальності за зобов`язаннями інших осіб є неправомірним.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Пояснила, що вартість послуг з опалення та обчислювались з врахування показників загальнобудинкового лічильника та площі квартири, а вартість послуг з гарячого водопостачання за нормами споживання. Зауважила, що оскільки послуги фактично надавались до помешкання відповідача, то він зобов`язаний сплатити нарахований борг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення. Додатково пояснила, що у квартирі було два жильця відповідач та ОСОБА_2 , а тому на кожного з них були відкриті окремі особові рахунки і здійснювалось нарахування послуг на кожну окрему особу. Після приватизації відповідачем житла сума боргу по о/р ОСОБА_2 була перенесена на о/р відповідача, що було здійснено у грудні 2020 року, коли позивачу стало відомо, що у житлі проживає лише одна особа відповідач. У зв`язку з таким перерахунком по о/р відповідача було додатково нараховано борги в розмірах 1879,71 грн. та 1565,69 грн. Натомість у квітні 2023 року на підставі заяви відповідача позивачем було здійснено перерахунок вартості послуг з постачання гарячої води за період часу з 01.03.2022р. по 27.03.2023р., внаслідок чого розмір нарахувань (розмір боргу) зменшено на 2670,52 грн. Всі нарахування здійснені правомірно та у встановленому законом порядку, а відтак остаточна сума боргу відповідача станом на 01.06.2023р. складає 19 210,33 грн. і підлягає стягненню з відповідача з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві та письмових поясненнях. Додатково пояснив, що позивачем безпідставно надсилаються різні платіжки з різними сумами, які ніяким чином не обґрунтовуються і не відповідають діючим стандартам нарахувань. Зауважив, що позивач штучно створив умови для подвійної оплати вартості теплоносія, оскільки його вартість включається до платіжок за централізоване опалення і додатково у платіжки за гаряче водопостачання. Просив відмовити у позові повністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані учасниками справи докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 з 08.11.2006р. і по теперішній час має зареєстроване місце проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначено житлове приміщення являє собою окреме житлове приміщення у гуртожитку. Згідно свідоцтва про право власності від 04.09.2020р. відповідач є власником відповідного житлового приміщення, яке складається з частини жилого блоку (секції) у гуртожитку загальною площею 25,2 кв.м. (далі квартира) /а.с. 55/.

ПАТ «Черкаське хімволокно» в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» є надавачем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами не укладено в письмовому вигляді договору про надання комунальних послуг.

В квартирі відповідача відсутній лічильник теплової енергії та лічильник обліку гарячої води у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг з централізованого опалення на підставі показників будинкового лічильника загального обліку теплопостачання пропорційно опалювальній площі квартири, а вартість послуг з гарячого водопостачання нараховувалась відповідно до затверджених нормативів споживання за кількістю осіб, які проживають у квартирі.

З 18.06.2019р. і по теперішній час в квартирі зареєстрована одна особа відповідач, що підтверджується інформацією департаменту «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради /а.с. 66/.

В той же час в період з 01.01.2017р. по 18.06.2019р. в квартирі було зареєстровано дві особи відповідач та його сусід ОСОБА_2 .

Облік вартості надаваних позивачем до квартири відповідача послуг здійснювався за двома особовими рахунками: № НОМЕР_2 на ім`я відповідача; № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 .

В період часу з 01.01.2017р. по 31.12.2020р. нарахування вартості послуг позивача до квартири відповідача здійснювалось по двом особовим рахункам (№ НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 ) шляхом розподілу загальної вартості послуги з опалення приміщення квартири між двома мешканцями в рівних частинах та нарахування кожному із споживачів вартості послуги споживання гарячого водопостачання за нормою споживання на кожну окрему особу.

У грудні 2020 року позивачем було закрито о/р № НОМЕР_1 і подальші нарахування вартості житлово-комунальних послуг здійснюються за о/р № НОМЕР_2 . У зв`язку із закриттям о/р № НОМЕР_1 позивачем було здійснено перерахунок розміру вартості послуг по о/р № НОМЕР_2 і додатково нараховано залишок заборгованості з о/р НОМЕР_1 в розмірі 1565,69 грн., який обчислювався по такому особовому рахунку станом на 01.07.2019р. Також у жовтні 2020 року по о/р відповідача позивачем здійснено донарахування вартості послуг на суму 1879,71 грн. /а.с. 87-88/.

Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком № НОМЕР_2 /а.с. 8/ за період з 01.01.2017р. по 01.06.2023р. заборгованість відповідача перед позивачем з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання складає 19 210,33 грн. (опалення 13 817,05 грн.; гаряче водопостачання 5354,57 грн.; внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії і гарячої води 38,71 грн).

Зазначені обставини частково підтверджуються відповідними письмовими доказами та не заперечуються сторонами, а тому суд вважає їх доведеними.

У зв`язку з відмовою відповідача в добровільному порядку здійснити погашення заборгованості з оплати послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.

Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі Правила №630), Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019р. №830 (далі Правила №830) тощо.

Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання до житла відповідача. Нарахування вартості послуг здійснювалось позивачем на підставі тарифів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому розмір платежів з оплати послуг централізованого опалення здійснювався з урахуванням опалювальної площі житлового приміщення, а гарячого водопостачання з урахуванням кількості зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, тобто у відповідності до п. 12 Правил №630 та п. 24 Правил №830.

Щодо наявності у відповідача обов`язку з оплати комунальних послуг при відсутності між сторонами відповідного договору у письмовій формі, то слід звернути увагу на наступне.

Згідно ст. 12 Закону №2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

Обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладений як на виконавця (п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону №2189) так і на споживача (п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону №2189).

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 638 ЦК передбачено, що договір є складеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даною виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основним обов`язком споживача. Відсутність договору на постачання теплової енергії само по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є надання послуг та їх отримання споживачем.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 20.04.2016р. по справі №6-2951цс15).

За таких обставин суд доходить висновку, що з огляду на період надання послуг, то спірні правовідносини регулюються між сторонами на умовах типового договору про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання, передбаченого Правилами №630 та №830.

Аналіз змісту виписки з о/р № НОМЕР_2 свідчить, що принципові розбіжності між сторонами в частині порядку нарахування вартості послуг постачальником та їх оплати відповідачем виникли з січня 2020 року, а відтак спірні правовідносини з цього періоду і по теперішній час регулюються відповідно до норм Правил №830.

Згідно п. 4 Правил №830 послуга надається споживачу для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт споживача для потреб опалення та приготування гарячої води. У разі коли приготування гарячої води здійснюється з використанням наявного у будівлі індивідуального теплового пункту, який не переданий у володіння та/або користування виконавцю, то відносини між суб`єктом господарювання та споживачами повинні регулюватися відповідно до цих Правил у частині постачання теплової енергії для приготування гарячої води.

Відповідно до пп. 1 п. 7 Правил №830 визначення кількості та якості послуги здійснюється відповідно до умов договору за показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та іншими засобами вимірювальної техніки.

Положеннями п. 13 Правил №830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Пунктом 19 Правил №830 передбачено, що комерційний облік послуги здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку, що забезпечує (забезпечують) загальний облік споживання послуги у будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Згідно з п. 24 Правил №830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу.

Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору.

Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Відповідно до п. 27 Правил №830 розподіл обсягів спожитої у будівлі послуги здійснює виконавець або визначена власником (співвласниками) будівлі інша особа, що здійснює розподіл обсягів послуги відповідно до обраної моделі договірних відносин.

Пунктом 30 Правил №830 передбачено, що перерозподіл обсягів спожитої послуги у будинку та перерахунок проводяться у тому розрахунковому періоді, в якому було отримано в установленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої теплової енергії окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більш як за 12 розрахункових періодів.

Згідно з п. 33 Правил №830 плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:

- плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

- плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;

- плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Плата виконавцю за колективним договором та за договором з колективним споживачем складається із плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів на послугу та обсягу спожитої послуги, визначеного відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 36, 37 Правил №830 споживач здійснює оплату спожитої послуги щомісяця в порядку та строки, визначені договором. Споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до пп. 13 п. 42 Правил №830 після закінчення опалювального періоду отримувати в міжопалювальний період перерахунок за спожиту теплову енергію з урахуванням здійсненого авансового платежу та показань вузлів обліку теплової енергії.

Згідно з пп. 9 п. 48 Правил №830 виконавець зобов`язаний у разі укладення індивідуального договору або індивідуального договору з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем здійснювати розподіл загальнобудинкового обсягу спожитої теплової енергії між співвласниками багатоквартирного будинку згідно з Методикою розподілу та договорами.

Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018р. № 315 (далі Методика розподілу).

У п. 1 розділу ІІ Методики розподілу передбачено, що загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії (Qбуд) розподіляється на загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку (Qопбуд) та загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі/будинку на гаряче водопостачання (Qгвпбуд).

Загальний обсяг теплової енергії, спожитої у будівлі/будинку на гаряче водопостачання (Qгвпбуд) визначається за допомогою вузла обліку теплової енергії або розрахунково, як приведений до обсягу теплової енергії загальний обсяг спожитої будівлею/будинком гарячої води (Vгвпбуд).

У разі, якщо приготування гарячої води відбувається у будівлі/будинку (у індивідуальному тепловому пункті або автономній теплогенеруючій/когенеруючій установці), то загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії (Qбуд) визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, а загальний обсяг спожитої будівлею/будинком гарячої води (Vгвпбуд) визначається за допомогою вузла обліку холодної води перед водопідігрівачем (Vгвпбуд = Vх.в.гвп.буд).

Пунктом 2 розділу V Методики розподілу визначено, що у разі, якщо приготування гарячої води відбувається у індивідуальному тепловому пункті або автономній теплогенеруючій/когенераційній установці будівлі/будинку, то обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП (Qгвпф.с), за наявності циркуляції, визначається:

в міжопалювальний період:

- як різниця між показаннями вузла комерційного обліку теплової енергії та обсягом теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води (Qгвпприг), визначеного у відповідності до формули 27 цієї Методики;

- розрахунково у відповідності до формул 28, 29 цієї Методики у разі відсутності, тимчасового виходу з ладу або втраті вузла комерційного обліку теплової енергії; а у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи ГВП у відповідності до формул 28, 29 цієї Методики - як відсоток Qгвпф.с = 20 % від обсягу теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води (Qгвпприг);

в опалювальний період - не визначається (Qгвпф.с = 0), а входить до обсягу споживання теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення.

У разі, якщо приготування гарячої води здійснюється з використанням наявного у будівлі індивідуального теплового пункту, який не переданий у володіння та/або користування виконавцю комунальних послуг, то обсяг спожитої теплової енергії, витраченої на приготування гарячої води (Qгвпприг) у будівлі/будинку розраховується за формулою 27 цієї Методики, а обсяг спожитої гарячої води (Vгвпбуд) визначається за показаннями вузла обліку холодної води перед водопідігрівачем в індивідуальному тепловому пункті.

Аналіз змісту положень Методики розподілу свідчить, що нормативно закріплено ряд особливостей для обчислення розміру вартості теплової енергії та її розподілу між споживачами. При цьому до складу тарифу на ГВП входить вартість холодної води та вартість теплової енергії, використаної для підігріву холодної води. В той же час при відсутності окремих засобів обліку споживання гарячої води та засобів обліку теплової енергії, витраченої на підігрів холодної води, то у випадках, коли приготування гарячої води здійснюється з використанням наявного у будівлі індивідуального теплового пункту (бойлер), який не переданий у володіння та/або користування виконавцю комунальних послуг, кінцевий споживач має право на перерахунок (зменшення) вартості послуги з централізованого опалення за рахунок зменшення загального обсягу теплової енергії, використаної для надання послуг з централізованого опалення в опалювальний період, що обчислена за показниками загальнобудинкового лічильника комерційного обліку теплової енергії.

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що в квартирі відповідача немає квартирного засобу обліку теплової енергії та гарячої води, а тому нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів та тарифів, які визначались постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення ПАТ «Черкаське хімволокно» №1352 від 04.08.2016р., №1206 від 05.10.2017р., №405 від 14.06.2018р., №1811 від 11.12.2018р., рішеннями Черкаського міського виконавчого комітету №1021 від 17.09.2019р., №1094 від 07.10.2021, рішеннями Черкаської міської ради від 12.04.2022р. №299 та від 28.04.2022р. №320.

Нарахування вартості послуг з централізованого опалення здійснювалось на підставі показників будинкового лічильника загального обліку теплопостачання пропорційно опалювальній площі квартири.

Нарахування вартості послуг з гарячого водопостачання здійснювалось у відповідності до норм споживання, затвердженим рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради від 05.11.2019р. №1248.

Відповідач звертався до позивача з заявами та інших державних органів, зокрема до сектору НКРЕКП у Черкаській області, про роз`яснення методики нарахування вартості послуг з опалення та гарячого водопостачання, на що отримував відповідні листи-роз`яснення з посиланням на загальні норми нормативно-правових актів, що регулюють відповідні питання.

В той же час аналіз змісту нарахувань по о/р відповідача свідчить, що позивачем періодично здійснюються перерахунки вартості послуг у бік їх зменшення. Окремо суд бере до уваги, що у квітні 2023 року позивачем здійснено перерахунок вартості послуг, спожитих відповідачем, внаслідок чого розмір заборгованості зменшений на 2670,50 грн., що свідчить про дотримання позивачем вимог п. 2 розділу V Методики розподілу та положень п. 28, пп. 6 п. 48 Правил №830.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

В контексті доводів відповідача про необґрунтоване обчислення позивачем розміру вартості послуг з централізованого палення та гарячого водопостачання, то суд зауважує, що всупереч вимог 12, 78, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів щодо наявності у наданих позивачем розрахунках помилок, а також не надано доказів невідповідності відповідних нарахувань положенням Методики розподілу та встановленим тарифам. В цьому аспекті слід зауважити, що відповідач спільно з іншими споживачами свого будинку не обмежені у праві провести енергетичний аудит для визначення обсягу споживання теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП, результати якого можуть враховуватись при обчисленні та розподілі обсягу теплової енергії. Натомість відповідних доказів суду не надано, а відтак твердження відповідача про необґрунтованість розрахунків позивача є недоведеними.

Аналіз змісту інформації про розміри нарахувань та оплату послуг позивача по особовому рахунку № НОМЕР_2 свідчить, що з урахуванням встановлених тарифів розрахунок вартості наданих позивачем відповідачу послуг арифметично здійснений вірно. Згідно наданого позивачем розрахунку за особовим рахунком відповідача № НОМЕР_2 станом на 01.06.2023р. обліковується заборгованість з оплати послуг опалення в сумі 13817,05 грн., гарячого водопостачання 5 354,57 грн., внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії і гарячої води 38,71 грн., тобто на загальну суму 19 210,33 грн.

В той же час, зміст таких відомостей свідчить, що у жовтні 2020 року заборгованість відповідача була збільшена на 1879,71 грн., а у грудні 2020 року ще на 1565,69 грн.

З пояснень учасників справи суд доходить висновку, що відповідні донарахування зумовлені тим, що з червня 2019 року у квартирі фактично зареєстрований та проживає лише один відповідач, а тому він є єдиним споживачем послуг позивача у такому житлі, внаслідок чого позивачем було закрито додатковий особовий рахунок відносно такого об`єкту житла (№30044918 на ім`я ОСОБА_2 ), а на о/р № НОМЕР_2 на ім`я відповідача здійснено перенесення боргу з о/р № НОМЕР_1 . Будь-яких інших підстав для здійснення відповідних донарахувань сум заборгованостей на о/р відповідача стороною позивача не обґрунтовувалось.

Разом з тим, відповідно до ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону №2189 передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону №2189 обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до статті 322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна.

У своїй практиці Верховний Суд неодноразово вказував, що новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна. Отже, діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі (постанови Верховного Суду від 01.09.2020р. у справі № 686/6276/19, від 14.09.2022р. у справі №201/1807/21, від 15.03.2023р. №176/552/22).

За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що житло, яке є об`єктом споживання послуг позивача, є житловим приміщенням гуртожитку і в такому житлі проживало два мешканця, які були споживачами відповідних житлово-комунальних послуг. Наявність двох особових рахунків по такому об`єкту житла свідчить про розподіл обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг між наймачами такого житла пропорційно до фактичного споживання таких послуг. З урахуванням зазначеного відповідач, який на теперішній час став одноосібним власником житла набувши право власності на нього в порядку приватизації, не є правонаступником за зобов`язаннями попередніх наймачів такого житла, а відтак позивач без належних правових підстав здійснив донарахування по о/р на ім`я відповідача (№30044903) шляхом перенесення боргу з о/р № НОМЕР_1 .

За таких обставин загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем підлягає зменшенню на суми донарахувань, що були здійснені позивачем у жовтні 2020 року (1879,71 грн.) та у грудні 2020 року (1565,69 грн.), а отже загальний розмір заборгованості відповідача складає 15 764,93 грн. (19 210,33 грн. 1879,71 грн. 1565,69 грн.).

Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК, - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК, - у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог відповідач просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог.

Згідно ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

Згідно листа-розрахунку по особовому рахунку № НОМЕР_2 розмір нарахувань обчислений за період часу з 01.01.2017р. по 01.06.2023р. При цьому станом на 01.07.2019р. загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складав 238,53грн, а станом на 01.06.2023р. 19 210,33 грн. Періодично відповідачем здійснювалась оплата послуг позивача з інтервалом платежів один раз на рік у сумах, що перевищували помісячні нарахування (жовтень 2018 року 1995 грн.; червень 2019 року 3380 грн.; січень 2020 року 1993 грн.; листопада 2021 року 990 грн.). За таких обставин строки позовної давності неодноразово переривалися, а відтак за вимогою про стягнення загальної суми заборгованості з оплати послуг з опалення та гарячого водопостачання позивачем строки позовної давності не пропущені, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відповідна заборгованість в загальній сумі 15 764,93 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні нарахування та три відсотки річних нараховані на суму заборгованості.

Аналіз наданих позивачем розрахунків розміру інфляційних нарахувань /а.с. 9/ та трьох відсотків річних /а.с. 10/ на суму заборгованості свідчить, що такий розрахунок відповідає положенням закону, оскільки відповідні компенсаційні нарахування обчислені позивачем окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг і обмежені терміном 31.01.2022р. Натомість, з огляду на положення ст.ст. 257, 267 ЦК стягненню з відповідача підлягають відповідні нарахування, обчислені в межах загального строку позовної давності, тобто в межах трирічного строку, що передує строку надходження позовної заяви до суду. Оскільки позовна заява надійшла до суду 27.10.2023р., то стягненню з відповідача підлягають компенсаційні нарахування, обчислені за період з жовтня 2020 року.

При цьому слід звернути увагу, що зобов`язання відповідача щодо здійснення платежів з оплати послуг має періодичний характер, оскільки обов`язок із здійснення оплати таких платежів виникав окремо щодо кожного місяця періоду надання послуг, а тому компенсаційні нарахування мають обчислюватись щодо кожного місяця окремо, а період прострочення починається з 21 числа місяця, який є наступним щодо того, за який має вноситись плата, а закінчується датою, визначеної в позовних вимогах (тобто платіж за жовтень 2020 року має бути здійснений до 20 листопада 2020 року, а отже прострочення починається з 21.11.2020р. і триває до 31.01.2022р.).

Таким чином, для платежу за жовтень 2020 року сукупний індекс інфляції необхідно обчислювати шляхом множення щомісячних індексів інфляції, починаючи з грудня 2020 року (перший повний місяць періоду прострочення) до січня 2022 року (останній повний місяць періоду прострочення). За таких обставин трирічним строком позовної давності охоплюються інфляційні нарахування, обчислені на платежі за період надання послуг з жовтня 2020 року по листопад 2021 року включно.

Також суд зауважує, що для обчислення відповідних інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних щодо платежів за грудень 2020 року, лютий та листопад 2021 року в якості базового розміру простроченого місячного платежу слід використовувати розмір щомісячних нарахувань, зменшений на розмір внесених відповідачем поточних платежів, а також на суму нарахувань, здійснених внаслідок безпідставних перерахунків.

Згідно наданого позивачем розрахунку щодо платежів за період жовтень 2020 року листопад 2021 року розмір нарахованих інфляційних витрат та трьох відсотків річних складає 850,72 грн. та 277,11 грн. відповідно. Натомість розрахунок відповідних нарахувань за описаною судом методикою та з урахуванням правильно визначеного базового місячного простроченого платежу дає результат, відповідно до якого розмір нарахувань інфляційних витрат та трьох відсотків річних щодо прострочених платежів за період надання послуг з жовтня 2020 року по листопад 2021 року складає 666,21 грн. та 218,31 грн. відповідно.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 16 649,45 грн., яка складається з наступних сум: загальна заборгованість з оплати послуг централізованого опалення, гарячого водопостачання та внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку комунальних послуг з постачання теплової енергії і гарячої води станом на 01.06.2023р. 15 764,93 грн.; три відсотки річних на прострочені платежі 218,31 грн.; інфляційні нарахування на прострочені платежі 666,21 грн.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з наступного.

Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем (судовий збір, сплачений при поданні позову в розмірі 2684 грн.

Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 16 649,45 грн., що складає 71,0317% від загальної ціни позову (23 439,46 грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідача 1906,50 грн. судового збору (2684 грн. * 71,0317 % / 100%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», до ОСОБА_1 про стягнення боргу за оплату житлово-комунальних послуг задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно», в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (місцезнаходження за адресою: м. Черкаси, просп. Хіміків, 76, IBAN НОМЕР_5 , , МФО 354507, Філія Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк»), заборгованість за послуги з централізованого опалення, гарячого водопостачання та внески в загальній сумі 15 764 грн. 93 коп., три відсотки річних в розмірі 218 грн. 31 коп. та інфляційну складову боргу в сумі 666 грн. 21 коп., а всього 16 649 грн. 45коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» (місцезнаходження за адресою: просп. Хіміків, 76, м. Черкаси, ), в особі Відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ» (місцезнаходження за адресою: просп. Хіміків, 76, м. Черкаси, IBAN НОМЕР_6 , код ЄДРПОУ ВП 33282969, код банку 300346, АТ «СЕНС-БАНК») судовий збір в розмірі 1 906 грн. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 19 серпня 2024 року.

Головуючий: В.М. Скляренко