РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/2109/22

Провадження № 22-ц/4815/902/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Пиляй І.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 травня 2024 року (ухваленого у складі ОСОБА_3 ) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та встановлення факту спільного проживання.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що позивач проживала разом із покійним ОСОБА_4 з 1998 року як дружина та чоловік у її будинку по АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу.

За час проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися облаштуванням побуту, в тому числі, здійснювали поліпшення нерухомого житла.

21 січня 2022 року ОСОБА_4 загинув внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , автомобіль марки ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 та земельна ділянка (пай) для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,11 га., розташована на території Тинненської сільської ради Сарненського району Рівненської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №384333 від 15 червня 2006 року.

У померлого є дорослий син від першого шлюбу - ОСОБА_2 , місце проживання якого зареєстровано у м. Курахове Донецької області, однак, у зв`язку з військовими діями на території України, останній переїхав проживати в будинок, належний його покійному батьку.

На час смерті спадкодавець був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач вказує, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , надіславши 20 липня 2022 року до приватного нотаріуса відповідну заяву.

В усній формі нотаріус повідомив їй, що її заява прийнята та він чекає рішення суду щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Про їхні відносини з померлим, як чоловіка та дружини, свідчать фотокартки, листи від друзів.

Також факт їхнього проживання з померлим як подружжя можуть підтвердити свідки.

11 листопада 2004 року вони разом придбали автомобіль у кредит, який був оформлений на померлого.

Кредит оплачували спільними коштами.

У 2006 році спадкодавець отримав земельну ділянку (пай) для ведення особистого селянського господарства, загальна вартість якої становить 18930,65 грн.

У 2008 році померлий оформив право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

У 2015 році ОСОБА_4 захворів на цукровий діабет.

Під час його хвороби позивач здійснювала за ним догляд, супроводжувала до лікарів, що доводиться відповідними довідками з місця проживання та квитанціями про витрати на лікування.

Просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з 1998 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім цього, просила визнати право спільної сумісної власності на: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 , автомобіль марки «ГАЗ-3110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , земельну ділянку (пай) для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,11 га., розташовану на території Тинненської сільської ради Сарненського району Рівненської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №384333 від 15 червня 2006 року, кадастровий номер 56:254:880:00:02:002:0755, вартістю 18 930 грн. 65 коп., визнавши за нею право власності на 3/4 частки вказаного вище майна.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання, визнання права власності - задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період часу з 1998 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 , інвентаризаційною вартістю 143 974 грн., автомобіля марки «ГАЗ-3110», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 35 470 грн. - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за їх безпідставністю.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати, а саме : 3000 грн. витрат на правничу допомогу та 2076 грн. 15 коп. оплаченого судового збору.

Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач визнає та не заперечує факт спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_2 відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті батька, а позивач - до четвертої черги спадкоємців, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Позивачем доведено, що вона протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем, який хворів, а тому вона набула право на спадкування за законом разом із ОСОБА_2 на спадкове майно відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Що стосується земельних ділянок, то в даному випадку право власності на це майно було оформлено ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька, що доведено копіями свідоцтв про право на спадщину від 27 січня 2023 року та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 січня 2023 року, які доводять, що відповідач набув право власності на земельну ділянку відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №384333 від 15 червня 2006 року.

Оскільки Позивач не заявляє вимогу про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , тому є неможливим визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування після смерті спадкодавця.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на частину житлового будинку та автомобіля, в порядку спадкування за законом, незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку.

Отже, судом першої інстанції до спірних правовідносин безпідставно застосовані положення ст. 1259 ЦК України.

Крім того, стягнення із нього судового збору та інших судових витрат є незаконним, оскільки він є потерпілим 1 категорії від Чорнобильської катастрофи.

Просить скасувати оскаржуване рішення в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на частину житлового будинку та частину транспортного засобу.

08 серпня 2024 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити в її задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання за нею права на спадкування за законом разом зі спадкоємцями першої черги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вона опікувалася спадкодавцем, який перебував у безпорадному стані, протягом тривалого часу. Натомість, відповідач не брав участі в матеріальному утриманні батька та не цікавився його життям та здоров`ям.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення, виходячи з наступного.

Рішення суду в частині встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1998 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 не оскаржується, а тому апеляційний суд не перевіряє його законність у цій частині.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 22 січня 2022 року.

Згідно із довідкою №1169 від 20 липня 2022 року - на день смерті із ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 проживала його співмешканка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та її син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4.

Із копії технічного паспорта, виготовленого станом на 14 березня 2008 року, встановлено, що по АДРЕСА_2 , знаходиться житловий будинок та господарські споруди.

Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 травня 2008 року, доводить, що за ОСОБА_4 22 травня 2008 року зареєстровано право власності на будинок житловий з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 (форма власності приватна, частка ціла), на підставі рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2008 року.

Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «ГАЗ-3110», р.н.з. НОМЕР_1 , доводить, що ОСОБА_4 набув право власності на цей автомобіль.

Вказаний транспортний засіб було придбано власником 11 листопада 2004 року у ДПІІ «Автоінвестстрой-Рівно» за кредитні кошти, що підтверджено копіями накладної №378 від 11 листопада 2004 року, податкової накладної та калькулятором щомісячних платежів по кредиту, отриманому 10 листопада 2004 року в Рівненській філії «Приватбанк».

Копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №384333 від 15 червня 2006 року, доводить, що ОСОБА_4 на праві власності мав земельну ділянку площею 1,11 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Тинненської сільської ради Сарненського району Рівненської області. Підстава набуття права - розпорядження голови Сарненської районної державної адміністрації №196 від 19 квітня 2006 року.

Із копії заяви ОСОБА_1 , зареєстрованої Немовицькою сільською радою, вбачається, що позивач подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 09 квітня 2022 року та довідка, видана приватним нотаріусом Сарненського РНО Овдіюком А.В., доводять, що відповідач ОСОБА_2 також подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, за якою зареєстровано спадкову справу спадкодавця ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до статті 1262 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини..

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги, впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом, стосується першої-п`ятої черги.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто, такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 02 грудня 2020 року в справі № 592/1045/18- ц (провадження № 61-820св20), від 01 березня 2021 року в справі № 233/5990/18 (провадження № 61-19232св19), від 17 березня 2021 року у справі №200/12980/14 (провадження №61-14159св19), від 25 березня 2021 року в справі №195/707/19-ц (провадження № 61-16935св20), від 22 квітня 2021 року в справі № 331/6453/18 (провадження № 61-380св21).

Із матеріалів справи вбачається, що заповіт спадкодавцем ОСОБА_4 не складався, отже спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Спадкоємцями після його смерті є ОСОБА_2 (перша черга спадкоємців) та ОСОБА_1 (четверта черга спадкоємців).

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 хворів цукровим діабетом.

Потреба у постійному лікуванні та догляді за померлим ОСОБА_4 матеріалами справи не доведена. Вони не містять належних доказів на підтвердження матеріального забезпечення спадкодавця позивачем.

Квитанції, накладні та товарні чеки, долучені до позовної заяви, не можуть беззаперечно підтверджувати того факту, що платником за ними є позивач, а також тієї обставини, що нею використовувалися особисті кошти на здійснення зазначених витрат.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами здійснення матеріального забезпечення спадкодавця, що спростовує наявність вище перелічених юридичних фактів у їх сукупності, які могли б бути підставою для зміни черговості спадкування згідно з ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Окрім того, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, застосовуючи положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України, оскільки позивачем не заявлялася вимога про надання їй права на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги.

Щодо позовних вимог про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності за ОСОБА_1 на частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 ; частки автомобіля марки ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , частки земельної ділянки (пай) для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 1,11 га, розташованої на території Тинненської сільської ради Сарненського району Рівненської області, відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 384333 від 15.06.2006 року, кадастровий номер 56:254:880:00:02:002:0755, варто зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 1998 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було здійснено розподіл майна за рішенням суду, за яким ОСОБА_4 сплатив ОСОБА_6 компенсацію за належну їй частину спільного майна, що доведено копіями супровідного листа та виконавчого листа, виданого Сарненським районним судом Рівненської області №2-500 від 02 вересня 2002 року.

Копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля марки «ГАЗ-3110», р.н.з. НОМЕР_1 , доводить, що ОСОБА_4 набув право власності на цей автомобіль.

Вказаний транспортний засіб було придбано власником 11 листопада 2004 року у ДПІІ «Автоінвестстрой-Рівно» за кредитні кошти, що підтверджено копіями накладної №378 від 11 листопада 2004 року, податкової накладної та калькулятором щомісячних платежів по кредиту, отриманому 10 листопада 2004 року в Рівненській філії «Приватбанк».

Копія Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №384333 від 15 червня 2006 року, доводить, що ОСОБА_4 на праві власності мав земельну ділянку площею 1,11 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Тинненської сільської ради Сарненського району Рівненської області. Підстава набуття права - розпорядження голови Сарненської районної державної адміністрації №196 від 19 квітня 2006 року.

Право власності на земельні ділянки було оформлено ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька, що доведено копіями свідоцтв про право на спадщину від 27 січня 2023 року та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 січня 2023 року, які доводять, що відповідач набув право власності на земельну ділянку відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №384333 від 15 червня 2006 року.

Позивач не заявляла вимогу про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , через що є неможливим визнання за нею права власності на це майно

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд у постанові по справі № 546/912/16-ц від 24 січня 2020 р. зазначив, що статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Заявляючи позовні вимоги, про визнання даного майна спільною сумісною власністю, позивачем не доведено, що воно було набуте з ОСОБА_4 в результаті спільної праці та за їхні спільні кошти, а не за кошти, які належали ОСОБА_4 особисто.

Інших доказів, які б доводили цей факт, матеріали справи не містять.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених підстав, рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 травня 2024 року підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про визнання права власності ОСОБА_1 на частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 та автомобіля марки ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ухваленням нового рішення про відмову в позові у цій частині.

Щодо розподілу судових витрат варто зазначити наступне.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 травня 2024 року в частині визнання права власності ОСОБА_1 на частку житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 , інвентаризаційною вартістю 143974 грн. та автомобіля марки ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 35470 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 - скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання за нею права власності на 3/4 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_2 , інвентаризаційною вартістю 143974 грн. та на частки автомобіля марки ГАЗ-3110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 35470 грн.

Скасувати рішення суду в частині розподілу судових витрат.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ) 2975 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 61 коп. судового збору, сплаченого ним за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного

судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 23 серпня 2024 року.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.