Справа № 211/1536/23
Провадження № 2/211/265/24
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

19 серпня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі,

головуючого судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Бірж Д.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 , її представників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення частки у спільній сумісній власності, стягнення грошової компенсації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення частки у спільній сумісній власності, стягнення грошової компенсації.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона постійно проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вересня 2015 року по червень 2019 року, - з вересня 2015 року по червень 2019 року включно за адресою: АДРЕСА_1 , а з червня 2019 року по березень 2020 року включно за адресою: АДРЕСА_2 , вела з ним спільне господарство, мала спільний побут, спільний бюджет. В період спільного проживання у них народився син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час вагітності та в подальшому після народження дитини, відповідач забезпечував її належним лікуванням та доглядом.

Під час проживання однією сім`єю вони займалися благоустроєм житла, де проживали: АДРЕСА_1 , а також, квартири, яка в червні 2019 року була придбана для спільного проживання однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . Вони надавали один одному взаємну допомогу, завжди спільно вирішували всі домашні та сімейні питання, всі свята та весь відпочинок проводили разом, спільно виховували дитину ОСОБА_6 та іншу її дитину - ОСОБА_7 .

За час спільного проживання однією сім`єю вони за спільні грошові кошти в інтересах сім`ї для подальшого користування та покращення умов проживання у зв`язку з народженням спільної дитини 14.12.2017 року, ОСОБА_6 , придбали рухоме та нерухоме майно, а саме: 26.06.2019 року - 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; 22.01.2020 року - транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг: 16.03.2018 року транспортний засібAudi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал.

Після того, як між ними раптово виник конфлікт, вони припинили спільне проживання - з квітня 2020 року. Відповідач сховав від неї правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме, а також на придбані за спільні грошові кошти транспортні засоби.

Просила суд у судовому порядку встановити факт спільного проживання однією сім`єю між нею та відповідачем з вересня 2015 року по березень 2020 року включно. Визнати об`єктами спільної сумісної власності 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг; транспортний засібAudi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал. Визнати за ними право власності - по 1/2 частці за кожним на 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути з Відповідача, грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кгу розмірі 211 365,00 грн. та 1/ 2 вартості транспортного засобу Audi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал, який був відчужений під час спільного проживання однією сім`єю у розмірі 199 115,00 грн.;

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20.03.2023 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Витребувано з Територіального сервісного центру МВС № 1248 (Дніпропетровська область, Криворізький район, вул. Бикова, буд. 31, ТЦ «Метро») належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких проводилась реєстрація/перереєстрація транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг 22.01.2020 та з Територіального сервісного центру МВС № 5342 (Полтавська область, м. Кременчук, вул. проїзд 40-років ДАІ) належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких проводилася реєстрація/перереєстрація транспортного засобу Audi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал, укладений в ТСЦ МВС № 5342 (16.03.2018 та 24.12.2019 на нового власника з ОСОБА_4 ).

12.04.2023 від відповідача ОСОБА_4 до суду надійшов відзив на позовну заяву. скористався своїм правом на подання відзиву на позов. В обґрунтування відзиву зазначив, що в період з жовтня 2015 року по червень 2019 рік він проживав разом зі своє матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 . В листопаді 2015 року він познайомився з ОСОБА_1 . Вони почали періодично зустрічатись, іноді він залишався в неї на ночівлю за адресою: АДРЕСА_1 , в житлі, що належить матері Позивачки. Спільного побуту вони не мали, їх відносини не були стійкими. Позивачка мала інші стосунки з іншими чоловіками. Зокрема, йому відомо що влітку 2016 вона їздила на відпочинок до моря з іншими чоловіками.

Багаторазово Позивачка наполягала на тому, щоб він сплачував комунальні за кватиру, де вона проживала, вони часто сварилися та припиняли відносини. На той момент Позивачка від іншого чоловіка вже мала сина, який проживав разом і 14.12.2017р. народила другу дитину. За ініціативою Позивачки в свідоцтві про народження дитину було записано як ОСОБА_6 . Весь час після народження він вірив, що ОСОБА_8 - їх спільна дитина і докладав зусиль до його виховання і забезпечення належного рівня життя.

Джерелом його доходу є заробіток від здійснення пасажирських перевезень, для цього ним придбано за власні та запозичені кошти декілька автомобілів, що використовуються ним в роботі.

Зокрема в період часу, коли вони зустрічались та намагались жити спільно з позивачкою, 16.03.2018р. він разом з братом - ОСОБА_9 за їх спільні кошти придбав транспортний засіб Audi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал. Автомобіль було придбано ним і його братом з метою наступного перепродажу. 24.12.2019р. даний автомобіль було відчужено на користь третьої особи. Позивачка абсолютно точно знала про таке відчуження і не заперечувала проти відчуження автомобіля, тому що не мала на це підстав, бо участі в його придбанні вона не брала.

За кошти, отриманні від продажу Audi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал, він придбав транспортний засіб - Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг, який до цього часу перебуває в його власності та використовується ним в роботі.

Також, 26.06.2019р. він за власні кошти придбав 4-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , розташовану на 4 поверсі 14 поверхового житлового будинку загальною площею 86,1 м.кв., житловою площею 52,8 м.кв. на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Ситніком О.О. Фінансової участі в придбанні даного об`єкту нерухомості Позивачка не брала взагалі.

Не дивлячись на складність та мінливість відносин між сторонами, він вважаючи, що вони мають спільну дитину, переїхав до новопридбаної квартири разом з Позивачкою та двома дітьми. Поки Позивачка була в декретній відпустці, він взяв на себе їх матеріальне забезпечення. В той же час, вони не були пов`язані спільним побутом в тій мірі, щоб їх відносини могли вважатись шлюбними. Відповідач сам готував собі їжу, слідкував за власним побутом вдома. В період частих сварок він знову жив у своєї матері.

В грудні 2019 року вони в черговий раз посварилися, Позивачка повідомила йому, що має відносини з іншим чоловіком, погрожувала йому фізичною розправою з боку цього чоловіка, тож стосунки між ними припинились взагалі, ще три місяці вони мешкали в зазначеній квартирі як сусіди, в лютому 2020 року вона з дітьми переїхала до нового чоловіка, за адресою якого наразі зареєстрована.

Таким чином, в позовній заяві Позивачка викривила, приховала факти об`єктивної дійсності, та умисно вводить суд в оману щодо деяких аспектів їх відносин.

В період з вересня 2015 року по червень 2019 року вони не жили разом. Він проживав зі своєю матір`ю, регулярно сплачував комунальні платежі за квартиру матері.

За адресою АДРЕСА_2 вони проживали з червня 2019 року до закінчення їх відносин. Вони не могли переїхати до даної квартири раніше - в червні 2018 року, як зазначає Позивач і зазначені нею свідки, оскільки квартиру було придбано лише в червні 2019. Даний факт прямо вказує на недостовірність доводів Позивачки та наданих нею доказів.

Зазначене в позові майно набувалось не за спільні кошти сторін, оскільки спільного бюджету вони не мали. Позивачка посилається на те, що мала дохід від роботи диспетчером на таксі, надання послуг з манікюру, допомоги у зв`язку з народженням дитини, дохід від депозиту у АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з цим, до позову додано копію виписки щодо даного депозиту, з якої вбачається, що в період з 13.03.2018 по 20.09.2019 Позивачкою було відкрито депозит на суму 15 000 грн., і впродовж вказаного періоду відсотки за договором з рахунку не знімались, Позивачка навпаки систематично поповнювала суму депозиту, яка за підсумком, з урахуванням капіталізації та нових коштів зросла до 54 77,56 грн. Кошти були повернуті Позивачці 20.09.2019 р., вже після придбання Відповідачем автомобіля і квартири. Тож вона не витрачала кошти на спільні з ним цілі.

Більше того, Позивачка посилається на виписку по власній картці в період з 08.03.2017р. по 20.02.2021р., з якої вбачається, що він систематично перераховував їй кошти. Тож її доводи про те, що вона також вносила свій вклад до їх спільного бюджету спростовуються наданими нею ж доказами, оскільки вони вказують лише на отримання нею грошей від нього та накопичення власних коштів.

Впродовж всього часу спільного проживання і їх відносини не мали ознак шлюбних, вони не несли взаємних обов`язків і не мали спільного побуту.

Спірна квартира та автомобілі придбавались ним не з метою покращення умов сім`ї. Оскільки їх відносини були досить напруженими, вони не мали взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, при купівлі квартири він мав на меті покращити власні умови життя, оскільки продовжувати жити з мамою та зустрічатись з Відповідачкою за її місцем проживання йому було некомфортно, а для забезпечення можливості виконувати звичну для нього роботу та мати джерело доходу ним було придбано автомобілі. Грошової участі у придбанні квартири та транспортних засобів Позивачка не брала, автомобілі для власного пересування чи поїздок з дитиною не використовувала.

Крім того, він заперечує проти факту спільного проживання однією сім`єю з позивачкою, але вважає за необхідне зауважити, що сторони припинили проживати разом, тож існують підстави для застосування позовної давності щодо вимог про поділ майна. Так, Позивачці було достеменно відомо про продаж ним автомобіля, тож якщо такий продаж вона вважає порушенням своїх прав, відповідна вимога про визнання даного автомобіля спільною сумісною власністю могла бути заявлена нею до 25.12.2022 року. В той же час позов в рамках даної справи надійшов до суду в березні 2023 року, тож така вимога заявлена Позивачкою з пропуском строку позовної давності.

Просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

09.05.2023 року ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, забезпечено позов, шляхом накладення арешту на наступне нерухома та рухоме майно, до розгляду справи по суті: чотирикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка розташована на 4 поверсі 14 поверхового житлового будинку загальною площею 86,1 кв.м., житловою площею 52,8 кв.м., яка належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ; транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг., який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на позовних вимогах наполягали, з підстав викладених в позовній заяві та додаткових пояснень до позовної заяви.

Позивач ОСОБА_1 в режимі відеоконференції на позовних вимогах наполягала. Суду пояснила, що з осені 2015 року мешкала разом з відповідачем за адресою її матері по АДРЕСА_4 до 2019 року. В 2019 році вони за спільні кошти з відповідачем купили квартиру по АДРЕСА_5 та відразу почали там проживати. В квартиру вона купляла техніку, меблі, робили ремонт. З відповідачем познайомилась приблизно в 2015 році. В період спільного проживання у шлюбі у них народився ІНФОРМАЦІЯ_3 спільний син. Знаходячись в декретній відпустці вона працювала на двох роботах. Неофіційно робила манікюр, офіційно працювала в службі таксі. Її дохід був не менше 10000,00 грн. в місяць. У них був спільний бюджет. Так як вони збирали на квартиру. Квартиру придбали за 16500 доларів США. При купівлі квартири, вона не була присутня, знаходилась на вулиці разом з дитиною, коли відбувалася угода, так як довіряла своєму чоловіку. З січня 2020 року у них погіршилися стосунки, а після конфлікту в лютому 2020 року вони припинили взагалі відносини. На даний момент вона знаходиться за кордоном, зареєстрована за адресою чоловіка, з яким проживає. Відповідач відмовлявся, їх з сином реєструвати в спільній квартирі.

Про купівлю автомобіля Мереседес вона дізналася через два місця після придбання квартири. За сумісні кошти були придбані автомобіль Мерседес та Ауді.

Представник відповідача адвокат Толстих А.Б. проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, згідно відзиву на позовну заяву просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. Суду пояснив, що сім`ї з позивачем у них не були, спільного побуту вони не вели. Періодично він зустрічався з позивачкою за адресою її мами по АДРЕСА_4 . З листопада 2015 року вони почали зустрічатися. Напротязі 2016 року позивач зустрічалася з іншими чоловіками. У них постійно з позивачкою були конфлікти, разом постійно вони не проживали. Зареєстрований та постійно проживав разом з мамою на ОСОБА_10 . Кошти на купівлю квартири допомагала збирати його мама. Офіційно він не працює. Працює неофіційно. З мамою у нього був спільний бюджет.

Свідок ОСОБА_11 , суду пояснила, що знайома з відповідачем з 2016 року, позивачку знає з дитинства. Познайомилася з відповідачем коли вони разом проживали по АДРЕСА_4 . В 2019 році купили квартиру по АДРЕСА_5 . Робили ремонт, проживали як сім`я. В квартирі по АДРЕСА_5 вона була 1 раз в місяць, приїздила робити манікюр до позивача. В квартирі бачила відповідача та дітей. Які були між ними відносини вона не знає. На ОСОБА_12 вона бачила відповідача 1-2 рази в місяць, так як працює. Бачила на вулиці біля під`їзду, не в квартирі.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що проживав з позивачкою по сусідству. В 2015 році познайомився з відповідачем. Бачив відповідача приблизно один раз в тиждень по вихідним. Машина відповідача стояла біля будинку, знає, що вони проживали як сім`я. В 2019 році вони переїхали на квартиру, яку купили по АДРЕСА_5 . Після купівлі квартири, знає, що вони почали скандалити, причина йому не відома. У них є спільна дитина, діти його називають татом. Приблизно в 2021 році вона повернулася проживати на АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що є братом позивачки. В 2015 році він познайомився з відповідачем. Приїздив до них в гості один раз на місяць. Періодично проживав з ними разом. Сторони вели спільний побут, разом відпочивали на морі. Потім вони з`їхали в квартиру по АДРЕСА_5 . Він до них приїздив, вони вели спільне господарство, робили ремонт, купували меблі, техніку, речі, продукти. У них було в планах зареєструвати шлюб. Вони весь час були разом. В 2020 році вони розійшлися, коли точно не пам`ятає. Вона разом з дітьми переїхала до нього на АДРЕСА_4 .

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що знає сторони з червня 2019 року переїхали в квартиру по АДРЕСА_5 . Відповідача бачила рідко, так як він працює. Позивач робила їй манікюр. Знає, що сторони проживають, як сім`я, разом їздили на машині, завозили меблі. Позивач вважала, що вони потім зареєструють шлюб, у них була спільна дитина. Вона була свідком однієї сварки між ними. Знає, що вони припинили стосунки, так як позивач знайшла іншого чоловіка, і через деякий час переїхала жити до нього. Приблизно в лютому 2020 року, вони перестали проживати разом, так як позивачка знайшла іншого чоловіка та переїхала до нього.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона є мамою відповідача, про позивачку, вона дізналася, коли та вже була вагітна. Восени 2015 року, відповідач проживав у неї, де були його речі, спав, їв, прав. У матері ОСОБА_17 він не проживав. Коли забирали з роддому, позивачка сказала, що хоче бути матір`ю одиначкою, тому дитину записала не на відповідача. Вона тільки провідувала їх, відносин у них не було ніяких. Позивачка погано відносилась до відповідача. Транспортні засоби син купляв з братом, щоб потім перепродати та отримали дохід. На квартиру вона дала гроші приблизно 17-18 тисяч доларів. Знає, що вони розійшлися, так як ОСОБА_17 знайшла іншого чоловіка. Спільного бюджету у нього з позивачкою не було.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що є братом відповідача по справі ОСОБА_4 . Зазначив, що познайомився з позивачем у 2015 році. Під кінець 2016 року дізнався, що брат зустрічається з позивачкою. Спочатку у них були дружні відносини, потім дізнався, що вона вагітна. У період вагітності позивача, він з братом жив у матері, а позивачка у себе по АДРЕСА_4 . До року дитини, відносини у них були натянуті. Конфлікти у них виникла з приводу фінансового становища брата, так як у нього були не постійні доходи, а вона постійно вимагала коштів. Позивачка припинила відносини з братом, так як знайшла собі іншого чоловіка. В грудні 2019 року відносини у них погіршилися, а січні 2020 року припинили зовсім спілкування. Авто ОСОБА_18 він купив разом з братом, складися по 5000 доларів США. Оформили на відповідача, так як він був держслужбовцем. Через 2 роки ОСОБА_18 продали та купили Мерседес. ОСОБА_19 докладав кошти. Він впевнений, що позивачка не давала коштів ні на купівлю квартири, ні на купівлю транспортних засобів.

Що у них з позивачкою було спільного по вул. Лісового він не знає. Знає, що позивачка не працювала. До знайомства з позивачкою, у нього з братом було вже три Мерседеса. Займалися нерегулярними перевезеннями.

Свідок ОСОБА_20 в режимі відеоконференції суду пояснила, що вона є кумою позичка, хрестила її старшого сина. Знає позивачку з 2011 року. Познайомилася з відповідачем у 2015 році, коли вона з позивачкою працювали в службі таксі. Сторони проживали на ОСОБА_21 , 2 разом, як сім`я, разом відпочивали, у них народилась спільна дитина. Потім вони на спільні кошти придбали квартиру на ОСОБА_22 та 29.06.2019 року переїхали туди. В квартиру вони разом купляти меблі, речі, робили ремонт. Позивачка працювала в таксі неофіційно, потім займалася послугами манікюра. Він також працював. ОСОБА_23 вона купляла з депозитних коштів. Вони планували зареєструвати шлюб та проживати сім`єю. Квартиру купили для спільного проживання. Мерседес ОСОБА_24 у відповідача уже було, коли вони познайомилися. З 2015 року вони жили на ОСОБА_21 , там зробили. Знає, що мати позивача дала 10000 доларів. Скільки коштів позивач вклала на купівлі квартири вона не знає. Їй позивач сказала, що квартира та авто були придбані на спільні кошти.

Суд вислухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Посилаючись на норми ст. ст. 69, 70, 74 СК України ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_4 з вересня 2015 року по березень 2020 рік. Визнати об`єктами спільної сумісної власності 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кг; транспортний засібAudi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал. Визнати за ними право власності - по 1/2 частці за кожним на 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути з Відповідача, грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кгу розмірі 211 365,00 грн. та вартості транспортного засобу Audi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал, який був відчужений під час спільного проживання однією сім`єю у розмірі 199 115,00 грн.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2019 року ОСОБА_4 прибав 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за 249690,00 гривень.

Зі змісту п. 1.6 даного договору убачається, що покупець ОСОБА_4 на момент посвідчення договору не перебуває у фактичному або юридично зареєстрованому шлюбі та купує майно на свої особисті грошові кошти.

Зазначений договір є чинним, ніким не оспореним.

Відповідно довідки Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області № 1248 від 18.04.2023 вих. № 31/4-1248-М-2023, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 22 січня 2020 року на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №1248/2020/1891285 від 22 січня 2020 року, оформленому в ТСЦ МВС №1248 в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_25 зареєстровано автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна - 2686см/куб., номерний знак НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 від 22 січня 2020 року. Вказана вартість становила 341311,10грн.

24 грудня 2019 року належний ОСОБА_26 автомобіль Audi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., було перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №1248/2019/1840474 від 24 грудня 2019 року, оформленому в ТСЦ МВС №1248 в Дніпропетровській області. Вказана вартість становила 323409,70 грн.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За приписами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правило ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Верховний Суд у постановах від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц зазначив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

При цьому Верховний Суд у постановах від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 20 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 21 травня 2020 року у справі №161/11536/17 вказав на те, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Крім того, у відповідності до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною із сторін, про що, також зазначено в Постанові Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №442/2219/11.

Щодо факту спільного проживання сторін в період з вересня 2015 року по червень 2019 рік, суд зазначає наступне.

Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що майно ОСОБА_4 куплялось в період з вересня 2015 року по червень 2019 рік за спільні з ОСОБА_1 кошти то суд зазначає, що належних доказів, які б підтверджували як вищенаведені обставини так і те, що спірне майно придбавалось в тому числі за кошти ОСОБА_1 , або було набуто під час спільного проживання за кошти сторін, ОСОБА_1 не надано та не встановлено судом під час розгляду справи.

За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надає більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Щодо долучених до матеріалів справи спільних фотографій, як доказів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільного відпочинку, проведення дозвілля слід зазначити наступне.

Вказані фотографії, як докази, не можуть підтверджувати факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з вересня 2015 року по червень 2019 рік, оскільки неможливо достеменно встановити їх дату та місце, обставини, що слугували вчиненню цих фотографій.

Згідно усталеним правовим висновкам Верховного Суду спільні фотографії та покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Такі правові висновки викладені у постанові від 08.12.2021 у справі №531/295/19, від 12.12.2019 у справі № 466/3769/16, від 27.02.2019 у справі № 522/25049/16-ц.

Долучені до матеріалів справи фотографії можуть підтверджувати лише, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з дитиною могли проводити разом час та дозвілля, у період з вересня 2015 по червень 2019 рік, однак не доводять, що сторони мали стосунки, притаманні саме подружжю, у тому числі те, що вони постійно проживали разом, вели спільне господарство та мали спільний бюджет.

До наданих позивачем акту про постійне проживання від 30.09.2022, 01.09.2022, суд поставився критично, оскільки дані в них записані зі слів позивача та загалом інформацію про обставини особистого життя сторін отримували зі слів позивача.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17,від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі№ 199/3941/20.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 748/1943/19 (провадження № 61-5155св20) дійшов правового висновку про те, що для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) вказувала на те, що вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Факт спільного проживання сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з вересня 2015 року по березень 2020 року. Поряд із цим, встановлення такого факту пов`язане із вимогами позивача майнового характеру, а саме визнання об`єктами спільної сумісної власності 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в.; транспортний засібAudi А4. Визнати за ними право власності - по 1/2 частці за кожним на 4 кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Стягнути з Відповідача, грошову компенсацію 1/2 вартості транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна 2686 см.куб. № кузова НОМЕР_1 , повна маса 3500 кг, маса без навантаження 2100 кгу розмірі 211 365,00 грн. та 1/ 2 вартості транспортного засобу Audi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., чорного кольору, № кузова НОМЕР_2 , універсал, який був відчужений під час спільного проживання однією сім`єю у розмірі 199 115,00 грн.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належить встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно, тобто: факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю станом по березень 2020 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народився ОСОБА_6 , відомості про батька були записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто на той момент позивач не вважала відповідача батьком дитини. Лише рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ОСОБА_4 визнано батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки та наявність спільної дитини, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю

Довідка ФОП ОСОБА_27 щодо перебування на обліку в КНП ЦПМСД № 4 у сімейного лікаря ОСОБА_27 ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 з 08.06.2018, з 15.02.2023 за адресою АДРЕСА_1 до липня 2019 та за адресою: АДРЕСА_2 з липня 2019 по березень 2020 рік, без доведення наявності у сторін спільного побуту та бюджету, факту здійснення спільних витрат не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тим паче з 2015 року. Визначаючи період спільного проживання з вересня 2015 року по червень 2019 року, позивачем належних та допустимих доказів, які б свідчили про спільне проживання їх , як чоловіка та жінки, тобто наявність сім`ї, у вказаний період, матеріали справи не містять. Разом з цим показання свідків, більшість з яких є родичами або друзями позивача, про проживання сторін однією сім`єю, а також спільні фотографії, не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї, в розумінні статті 3 СК України, саме станом на час придбання ОСОБА_4 спірного рухомого майна та нерухомого майна. Щодо заяви відповідача про застосування до даних правовідносин загальних строків позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску.

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо періоду з вересня 2015 року по червень 2019 рік та відмову у їх задоволенні у зв`язку з цим, правові підстави для застосування позовної давності у суду відсутні.

Що стосується періоду з червня 2019 року по березень 2020 рік. В цей період 22 січня 2020 року на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №1248/2020/1891285 від 22 січня 2020 року, оформленому в ТСЦ МВС №1248 в Дніпропетровській області на ім`я ОСОБА_25 зареєстровано автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI, 2009 р.в., об`єм двигуна - 2686см/куб., номерний знак НОМЕР_4 , згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 від 22 січня 2020 року. Вказана вартість становила 341311,10грн.

24 грудня 2019 року належний ОСОБА_26 автомобіль Audi А4, 2008 р.в., об`єм двигуна 1968 см.куб., було перереєстровано на іншого власника на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу №1248/2019/1840474 від 24 грудня 2019 року, оформленому в ТСЦ МВС №1248 в Дніпропетровській області. Вказана вартість становила 323409,70 грн.

У постанові від 12 травня 2022 року у справі № 212/10842/19 (провадження № 61-12920св21) Верховний Суд зазначив, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом (частини перша друга статті 20 СК України).

Позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (стаття 72 СК України).

Тлумачення статті 72 СК України, з урахуванням принципу розумності, свідчить, що: в силу вказівки в частині другій статті 74 СК правила передбачені для позовної давності для поділу майна подружжя поширюються і на випадки поділу майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі; законодавець розмежував випадки для подружжя, коли позовна давність застосовується (після розірвання шлюбу) та коли не застосовується (коли шлюб не розірвано). Вочевидь, такий же критерій має бути і щодо позовної давності для поділу майна жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Тобто, позовна давність не застосовується коли жінки та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. І, навпаки, позовна давність застосовується, якщо жінки та чоловік припиняють проживають однією сім`єю.

Суд встановив, що сторони спільно проживали з червня 2019 року по лютий 2020 рік, після чого внаслідок сварки, позивач пішла, що підтвердила в судовому засідання сама ОСОБА_1 та свідки.

Отже, перебіг позовної давності почався з лютого 2020 року, позивач з позовною заявою звернувся 10 березня 2023 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки позивача ухвалою суду від 20.03.2023 року звільнено від сплати судового збору, а в задоволенні вимог відмовлено, судові витрати слід компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визначення частки у спільній сумісній власності, стягнення грошової компенсації залишити без задоволення.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Судові витрати слід компенсуються за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 21 08 2024