ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

21 серпня 2024 року

м. Харків

справа № 643/12098/23

провадження № 22-ц/818/2256/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради про оголошення фізичної особи померлою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року, постановлене суддею Богдан М.В.,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представника адвоката Дягілєва О.В. звернувся до суду з заявою про визнання його батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обгрунтовуючи заяву посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 його батько ОСОБА_3 , 1967 року народження, який зареєстрований та проживав за адресою АДРЕСА_1 , поїхав до своєї знайомої ОСОБА_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Пізніше йому стало відомо, що між його батьком та ОСОБА_4 виникла сварка, потім бійка, після якої батько кудись пішов, та більше ніде не з?являвся. 09.04.2023 ОСОБА_4 звернулася до Відділу поліції № 2 Чугуївського РУП Головного управління Національної поліції в Харківській області з заявою про зникнення ОСОБА_5 , матеріали стосовно заяви ОСОБА_4 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000136 від 10.04.2023 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Також заявник вказав, що батько завжди носив коштовний ланцюжок з золота, користувався мобільним телефоном НОМЕР_1 , який перестав працювати 08.04.2023. До ОСОБА_4 батько поїхав на своєму автомобілі, який досі стоїть у дворі її дома. Заявник ОСОБА_1 впевнений, що його батько ОСОБА_5 був вбитий, оскільки до цього випадку з ним раніше подібного ніколи не траплялося, він дуже сумлінно ставився до свого майна. В поліції з приводу зникнення батька він був один раз, де його визнали потерпілим, більше до поліції його не викликали. Крім того, зазначив, що відносно ОСОБА_3 не розслідується жодного кримінального провадження, він не призивався до лав ЗСУ, у нього відсутні будь - які борги перед ким - небудь, тобто у нього відсутні мотиви від будь - кого переховуватись.

Оголошення батька заявника померлим дає можливість отримати право на спадкування.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління соціального захисту населення адміністрації Салтівського району Харківської міської ради про оголошення фізичної особи померлою залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що згідно роз`яснень, наданих у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Саме обставини зникнення ОСОБА_5 в ніч на 09.04.2024 дають підстави вважати ОСОБА_3 вбитим, а в рішенні суду - померлим.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 або наявності обставин, які доводили б, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є батьком заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_2 ).

Відповідно до витягу з ЄРДР від 10.04.2023 року кримінальне провадження № 0000136 за ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_3 звернувся з офіційною заявою з приводу зникнення батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який 08.04.2023 року близько 23-00 год., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , пішов з вказаного місця у невідомому напрямку і по теперішній час не повернувся, місцезнаходження останнього невідомо.

Смерть - це повне і незворотне припинення життєдіяльності організму. Зі смертю припиняється цивільна правоздатність фізичної особи.

Відповідно до частини першої статті 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців.

Статтею 47 ЦК України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення особи померлою ґрунтується на юридичному, достатньо обґрунтованому припущенні смерті особи.

У відповідності до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

На цьому також наголошено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі № 177/11/20.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про оголошення особи померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом трьох років у місці її постійного проживання не може бути достатньою підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою.

Подібний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19, від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 30 березня 2022 року у справі № 295/4293/21, від 08 лютого 2024 року у справі № 148/1207/22.

На наявність у суду саме права, а не обов`язку оголосити фізичну особу померлою за умови відсутності у місці її постійного проживання відомостей про місце її перебування протягом трьох років прямо вказує частина перша статті 46 ЦК України.

При розгляді справ цієї категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності. Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19).

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вказуючи на вірогідність смерті ОСОБА_3 як на підставу для оголошення його померлим, заявник не підтвердив свої доводи належними доказами.

Сам по собі той факт, що після сварки із ОСОБА_4 . ОСОБА_3 не повернувся за адресою реєстрації не свідчить про ймовірну смерть останнього.

Об`єктивно оцінивши вказані докази, суд першої інстанції правильно виходив з того, що встановлені обставини не дають підстав для висновку про ймовірну смерть ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим доказам, встановивши, що заявник не надав достатніх доказів на підтвердження вірогідності смерті його батька ОСОБА_3 , наявності обставин, які б свідчили, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або давали підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви.

Оскаржуване судове рішення, відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 26 серпня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді І.В. Бурлака

О.Ю. Тичкова