ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1607/24
Головуючий в 1-й інстанції Шалагінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Кочеткової І.В., Полякова О.З.,
секретарОстащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 14 червня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ракова А.В. звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області) про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії. В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 . Після його смерті залишилася пенсія, яка не була отримана ним за життя. Позивачка у визначений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Бєлявцевої А.В. із заявою про прийняття спадщини. 01.11.2021 нотаріусом було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з недоотриманої пенсії у розмірі 245 617,96 грн., яка належала ОСОБА_2 . На запит нотаріуса до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області щодо наявності сум недоотриманих страхових виплат після смерті ОСОБА_2 , було повідомлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа та отримував щомісячні страхові виплати по 31.07.2017. З 01.08.2017 ОСОБА_2 припинено нарахування та виплату цих виплат. Надалі, з 01.08.2017 по день смерті ОСОБА_2 із заявою для продовження щомісячних страхових виплат до органів Фонду не звертався, тобто не скористався своїм правом на отримання страхових виплат за життя. Тому нарахування щомісячних страхових виплат йому не проводилось, а отже, недоотримані суми страхових виплат відсутні. 10.11.2021 представник позивача направив відповідачу заяву про виплату недотриманої пенсії ОСОБА_2 з усіма необхідними документами. На адвокатський запит від 16.10.2023 відповідач надав інформацію про те, що ОСОБА_2 як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області з лютого 2015 року. Виплату пенсії ОСОБА_2 призупинено з 01.08.2017 у зв`язку з відсутністю інформації щодо реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб. Пенсія за період з 01.08.2017 по 31.08.2020 не нараховувалась та не виплачувалась. Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 нарахована у розмірі 238 500,97 грн. за період з 09.11.2018 по 31.08.2020. З цієї суми було частково виплачено 4 485,50 грн. Щодо нарахування та виплати страхових виплат відповіді надано не було. Позивач вважає, що відповідач неправомірно зменшив суму, вказану у свідоцтві про право на спадщину за законом, яке було видане на підставі відомостей, наданих самим відповідачем, оскільки залишок заборгованості з недоотриманої пенсії складає 241 132,46 грн. з урахуванням виплаченої суми. Позивач просила стягнути з ГУ ПФУ в Запорізькій області на її користь недоотриману пенсію ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 241 132,46 грн. в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 згідно зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.11.2021, зареєстрованого в реєстрі № 3667, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.08.2017 по 16.10.2018, зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області нарахувати та виплатити спадкоємцю ОСОБА_1 недоотриману пенсію, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01.08.2017 по 16.10.2018, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на суми щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01.08.2017 по 31.08.2020, зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області нарахувати та виплатити спадкоємцю ОСОБА_1 суми щомісячних страхових виплат за період з 01.08.2017 по 31.08.2020, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути судовий збір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024 року, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 17 жовтня 2018 року по 30 серпня 2020 року, в розмірі 241 127 (двісті сорок одна тисяча сто двадцять сім) гривень 74 копійки в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2017 року по 16 жовтня 2018 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотриману пенсію ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 серпня 2017 року по 16 жовтня 2018 року.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2017 року по 30 серпня 2020 року в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримані щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 серпня 2017 року по 30 серпня 2020 року.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 за період 31 серпня 2020 року та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 за період 31 серпня 2020 року відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору розміром 5 364 (п`ять тисяч триста шістдесят чотири) грн. 57 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у зв`язку із зверненням спадкоємця ОСОБА_1 вже було нараховано суми за період з 09.11.2018 по 31.08.2020 у розмірі 238500,97 грн., а також розпочато дії щодо виплати цих сум. У період з 01.08.2017 по 08.11.2018 нарахування та виплата пенсії не проводилась, а ОСОБА_2 за її поновленням до управління не звертався. Нарахування страхових виплат ОСОБА_2 було припинено з 14.11.2016 року за його власним бажанням, за поновленням виплат останній не звертався, а тому не має підстав на поновлення таких виплат за вимогою спадкоємця.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Горлівка Донецької області народилася ОСОБА_1 , позивачка у справі.

04.11.2021 ОСОБА_1 взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 95 від 29.09.2021 (а.с. 27).

01.11.2021 приватним нотаріусом Бахмутського районного нотаріального округу Донецької області Бєлявцевою А.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 , спадщина складається з недоотриманої пенсії в розмірі 245 617,96 грн. за період з 17.10.2018 по 31.08.2020 (а.с. 29).

Вказану суму недоотриманої пенсії відображено й у довідці ГУ ПФУ в Запорізькій області на запит нотаріуса. У довідці зазначено, що з урахуванням ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розмір виплати недоотриманих сум пенсії буде зменшено в залежності від дати звернення до управління особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину (а.с. 7476).

Згідно з інформацією, наданою ГУ ПФУ в Запорізькій області на виконання ухвали суду від 07.02.2024 про витребування доказів, позивачці за період з листопада 2022 року по грудень 2023 року частково виплачено недоотриману пенсію ОСОБА_2 розміром 4 490,22 грн. (а.с. 120).

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 23.10.2023 № 0800-0501-8/75341 на запит представника позивачки адвоката Ракова А.В. надано інформацію, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Управлінні з лютого 2015 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 як внутрішньо переміщена особа. Виплату пенсії ОСОБА_2 з 01.08.2017 було призупинено у зв`язку з відсутністю інформації щодо реєстрації в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб. У період з 01.08.2017 по 31.08.2020 пенсія ОСОБА_2 не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки за життя за поновленням виплати пенсії він не звертався. До Управління 10.11.2021 надійшла заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера з усіма необхідними документами. Заяву 16.11.2021 опрацьовано, оформлене разове доручення та нарахована недоотримана пенсія у сумі 238 500,97 грн. за період з 09.11.2018 по 31.08.2020. Сума недоотриманої пенсії ОСОБА_2 внесена до переліку боргів ВПО, обліковується Управлінням і виплачується на умовах Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165 (а.с. 3740).

З наданої відповідачем інформації на виконання ухвали суду від 07.02.2024 про витребування доказів випливає, що ОСОБА_2 перебував на обліку у Запорізькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області з приводу зареєстрованого страхового випадку професійного захворювання за висновком МСЕК, яким встановлено стійку втрату працездатності 45% та ІІІ групу інвалідності безстроково (а.с. 116118). Нарахування та виплата щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01.02.2015 по 13.11.2016 здійснювалось Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Запоріжжі, а саме: нараховано та сплачено щомісячні страхові виплати за вищезазначений період в сумі 61 358,87 грн. За період з 14.11.2016 по 31.08.2020 інформація про нараховані та виплачені суми щомісячних страхових виплат відсутні (а.с. 131132).

Відділенням виконавчої дирекції ФСНВ в м. Запоріжжі 19.05.2016 винесено постанову № 0809/20873/20873/25 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 в розмірі 2 349,61 грн. з 17.05.2016 по 13.11.2016 (а.с. 124).

Відділенням виконавчої дирекції ФСНВ в м. Запоріжжі 05.12.2016 винесено постанову № 0809/20873/20873/26 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_2 у зв`язку з вибуттям до іншого відділення з 14.11.2016 (а.с. 122).

Після 14.11.2016 страхові виплати ОСОБА_2 не нараховувалися.

Задовольняючи позов часткового, суд першої інстанції виходив з того, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому сума недоотриманої пенсії, що належала чоловіку позивачки за життя і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини, тому, позивачка, прийнявши спадщину після чоловіка, має право на отримання всієї суми недоотриманої пенсії. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача залишку недоотриманої пенсії ОСОБА_2 в розмірі 241 127,74 грн. (245 617,96 грн. 4 490,22 грн. = 241 127,74 грн.) в порядку спадкування, отже позовні вимоги ОСОБА_1 у цій частині підлягають задоволенню частково, тобто з урахуванням вже виплаченої відповідачем частини недоотриманої пенсії ОСОБА_2 . ГУ ПФУ в Запорізькій області не надало жодних доказів того, що ОСОБА_2 було припинено нарахування пенсії на законних підставах. ОСОБА_2 мав право на нарахування та виплату пенсії за період з 01.08.2017 по 16.10.2018, незалежно від звернення до відповідача та надання чи не надання нової довідки внутрішньо переміщеної особи, чи не підтвердження місця фактичного проживання. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.08.2017 по 16.10.2018, зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачці пенсію ОСОБА_2 за цей період. Вибуття внутрішньо переміщеної особи до іншого відділення ФСНВ, а так само і не звернення цієї особи до робочих органів Фонду на підконтрольній Україні території із заявою про продовження нарахування виплат, не є підставою для припинення нарахування та виплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01.01.2015 в редакції Закону України від 28.12.2014 № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог у цій частині та визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом на суми страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01.08.2017 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити вказані суми страхових виплат. У задоволенні позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 за період 31.08.2020 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 за період 31.08.2020 слід відмовити.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Як вірно виснував суд першої інстанції, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тому сума недоотриманої пенсії, що належала чоловіку позивачки за життя і залишилась недоотриманою у зв`язку з його смертю, увійшла до складу спадщини, тому, позивач, прийнявши спадщину після чоловіка, має право на отримання всієї суми недоотриманої пенсії.

Правовідносини з приводу нарахування та обліку недоотриманої пенсії померлого пенсіонера мають регулюватись спеціальною нормою ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», без урахування норм ст. 46 цього Закону.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06.07.2020 у справі №750/8819/19.

Вибуття внутрішньо переміщеної особи до іншого відділення ФСНВ, а так само і не звернення цієї особи до робочих органів Фонду на підконтрольній Україні території із заявою про продовження нарахування виплат, не є підставою для припинення нарахування та виплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01.01.2015 в редакції Закону України від 28.12.2014 № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.

ОСОБА_2 за життя мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих органів Фонду на підконтрольній Україні території щодо поновлення виплат, а тому і його спадкоємець ОСОБА_1 відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 червня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 22 серпня 2024 року.

Судді: С. В. Кухар

І.В. Кочеткова

О.З. Поляков