"16" серпня 2024 р. Справа № 363/3245/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2024 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

представник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила:

-визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Вишгородського районного суду Київської області, виданий 19 липня 2024 року згідно рішення від 21 травня 2024 року по справі №363/3245/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості транспортного засобу Daewoo Lanos, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі частини, що становить 37 645 грн.;

- повернути ОСОБА_1 стягнуті у виконавчому провадженні №75748113 кошти основного боргу, виконавчий збір, а також витрати на проведення виконавчих дій;

- стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету згідно п. 2 ч. 1 статті 148 ЦПК України штраф в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката Гордієнко Т.В. в розмірі 5 000 грн.

Заява мотивована тим, що грошові кошти в розмірі 37 645 грн. внесено відповідачем 12 квітня 2024 року на депозитний рахунок суду, а тому їх примусове стягнення з відповідача не потребується, коли ОСОБА_2 , будучи обізнаною про зазначене, згідно рішення суду від 21 травня 2024 року отримала 19 липня 2024 року виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості транспортного засобу Daewoo Lanos, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі частини, що становить 37 645 грн., з яким звернулася до виконавчої служби, внаслідок чого державним виконавцем на кошти на рахунках ОСОБА_1 накладено арешт.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Так, в первісній позовній заяві ОСОБА_2 просила:

- визнання за нею права власності на 100% квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання за нею право власності на 25% квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- стягнення з відповідача на її користь вартість 50% автомобіля Daewoo Lanos в розмірі 52 440 грн.;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 просив:

- визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 ;

- визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 ;

- стягнути з нього на користь ОСОБА_2 37 645 грн. компенсації вартості частини колісного транспортного засобу Daewoo Lanos 2003 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 .

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати.

21 травня 2024 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області первісну та зустрічну позовні заяви задоволено частково. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнати право власності по 1/4 частині кожному на квартиру АДРЕСА_3 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто компенсацію вартості транспортного засобу Daewoo Lanos, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі частини, що становить 37 645 (тридцять сім тисяч шістсот сорок п`ять) грн.

В задоволенні решти вимог первісного та зустрічного позовів відмолено, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 28 грн. 23 коп.

Рішення набрало законної сили 02 липня 2024 року.

24 липня 2024 року ОСОБА_2 отримала виконавчі листи від 19 липня 2024 року по вказаній справі.

09 серпня 2024 року постановою Державного виконавця Вишгородського ВДВС у Вишгородському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Києва) Уховської Є.О. відкрито виконавче провадження №75748113 на підставі виконавчого листа №363/3245/23 від 19 липня 2024 року про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 37 645 грн.

Того ж дня, у вказаному виконавчому провадження постановою державного виконавця на кошти ОСОБА_1 накладено арешт.

Згідно ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до п. 1.2 Порядку бухгалтерського обліку окремих активів та зобов`язань бюджетних установ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02 квітня 2014 року №372, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2014 року за №426/25203, депозитні рахунки - рахунки, які відкриваються в органах Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) та/або установах банків для обліку депозитних сум, які з настанням відповідних умов підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням.

Тобто, депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби, не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок, є власністю осіб, що їх внесли, та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 12 квітня 2024 року на виконання вказаних вимог внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 37 645 грн., як компенсацію вартості транспортного засобу Daewoo Lanos, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі частини, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 12 квітня 2024 року.

Позовну вимогу щодо вказаного автомобіля судом задоволено, а відтак з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто вказані грошові кошти, що є підставою їх для списання з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київські області, , рахунок: UA0018661, внесеної ОСОБА_1 відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0..1 від 12 квітня 2024 року.

За таких обставин, виконавчий лист Вишгородського районного суду Київської області, виданий 19 липня 2024 року щодо стягнення з ОСОБА_3 А37 645 грн., слід визнати таким, що не підлягає виконанню, який видано помилково.

При цьому, ОСОБА_2 не позбавлена права на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 21 травня 2024 року отримати на свою користь грошові кошти в розмірі 37 645 грн. шляхом звернення із заявою про це до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київські області.

Відтак, заява в цій частині є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги про стягнення з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету згідно п. 2 ч. 1 статті 148 ЦПК України штраф в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Згідно ч. 2 ст. 44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Зловживаннь процесуальними правами на стадії виконання рішення суду, які б тягнули за собою необхідність застосування до ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у виді штрафу з метою запобігання протиправним перешкодам у здійсненні судочинства, згідно вказаних вимог Закону в даному випадку, суд не вбачає.

За таких обставин, вказана вимога задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката Гордієнко Т.В. в розмірі 5 000 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд звертає увагу на той факт, що, відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як вказана заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню розглядається в порядку Розділу VI ЦПК України.

Вказаним розділом регламентовано порядок розгляду процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Відтак, розгляд заяви представника ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню здійснено за правилами ст. 432 ЦПК України, а тому за змістом вимог ст.ст. 137, 141, 442 ЦПК України, будь-які витрати в даному випадку розподілу між учасниками справи не підлягають.

Відтак, будь-які витрати особи пов`язані із розглядом в суді заяви в порядку Розділу VI ЦПК України розподілу між учасниками справи не підлягають і відносяться на рахунок особи, що їх понесла.

Отже, в задоволенні цієї вимоги слід відмовити і тим самим заяву задовольнити частково.

На підставі викладеного та керуючись статтями 260, 432 ЦПК України,

ухвалив:

заяву задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Вишгородського районного суду Київської області, виданий 19 липня 2024 року згідно рішення від 21 травня 2024 року по справі №363/3245/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації вартості транспортного засобу Daewoo Lanos, 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі частини, що становить 37 645 грн.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Повний текст ухвали складено 21 серпня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги.

Суддя