ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці О.В., Пилипчук Л.І..,

розглянувши у порядку письмово провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який представляє відповідача акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2024 року, ухвалене суддею Шевською О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_3 , акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» (далі АТ «СК «Країна»), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

20 вересня 2021 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про зміну підстав позову та заміну відповідача. Просив замінити відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача - АТ «СК «Країна», а ОСОБА_4 залучити до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 січня 2021 року близько 16 год. 20 хв. на перехресті вул. Академіка Павлова та Салтівського шосе у м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2 , який рухався на автомобілі Шевроле Авео державний номер НОМЕР_1 , та Мохамедом Наді Мохамед Абдельфаттах, який рухався на автомобілі Шевроле Авео, державний номер НОМЕР_2 .

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 18 червня 2021 року у справі № 643/2311/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_4 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

ОСОБА_4 відмовився добровільно відшкодувати завдані ним збитки.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована, 30 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «Країна» із заявою, в якій просив в порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити страховою компанією відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДГП), що сталася 28 січня 2021 року.

Однак, згідно відповідей на заяви та запити АТ «СК «Країна» відмовилась від виплати страхового відшкодування за заявою ОСОБА_2 від 30 червня 2021 року, з підстав, що він не є власником транспортного засобу.

З урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути із АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 41045,56 гривень, з яких 28098,28 гривень прямі збитки (вартість відновлювального ремонту автомобіля), а 4118,64 гривень - витрати, які ОСОБА_2 був змушений зробити для відновлення свого порушеного права, 2605,06 грн. - пеня, 688,22 грн - три проценти річних від простроченої суми та 5535,36 грн - сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2024 року позов ОСОБА_2 до АТ «СК «Країна», третя особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Стягнуто із АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 41045,56 гривень, з яких 28098,28 гривень прямі збитки (вартість відновлювального ремонту автомобіля), а 4118,64 гривень витрати, які ОСОБА_2 був змушений зробити для відновлення свого порушеного права, 2605,06 гривень, як пеня, 688,22 гривень, як три проценти річних від простроченої суми та 5535,36 гривень як сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Стягнуто із АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 гривень.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Романченко О.М. про відшкодування витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «СК «Країна», третя особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено.

Ухвалено додаткове рішення в справі за позовом ОСОБА_2 до АТ «СК «Країна», третя особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн.

Не погодившись з судовим рішенням АТ «СК «Країна» подало апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення. Зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» право на отримання відшкодування має власник пошкодженого транспортного засобу, тобто ОСОБА_3 , а не позивач. Крім того при визначенні суми страхового відшкодування не було враховано франшизу у розмірі 2600 грн. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення вартості проведеної експертизи, оскільки ОСОБА_2 порушено порядок проведення експертизи визначений законом та він не набув права на самостійне замовлення експертного дослідження. Також, на думку відповідача, передчасним та неспроможним є висновок суду про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, оскільки у АТ «СК «Країна» були відсутні законні підстави для виплати страхового відшкодуванню позивачу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Романченко О.М. посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції чинній на момент призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що ціна позову становить 41045 грн. 56 коп. та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що апеляційна скарга не містить доводів щодо правильності розрахунків, а також доводів та вимог про скасування додатково рішення суду, а тому відсутні підстави для перегляду справи в зазначеній частині.

З матеріалів справи вбачається, що 28 січня 2021 року близько 16 год. 20 хв. на перехресті вул. Академіка Павлова та Салтівського шосе у м. Харкові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_2 , який рухався на автомобілі Шевроле Авео, державний номер НОМЕР_3 , та ОСОБА_4 , який рухався на автомобілі Шевроле Авео, державний номер НОМЕР_4 .

Співробітниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП та направлено адміністративний матеріал до Московського районного суду м. Харкова для його розгляду.

Постановою Московського районного суду міста Харкова від 18 червня 2021 року у справі № 643/2311/26 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_4 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв?язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована, 30 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «Країна»із заявою, в якій просив в порядку ст. 35 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності транспортних здійснити страховою компанією відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДОП), що сталася 28 січня 2021 року.

3 огляду на відсутність будь-якої реакції на вищевказану заяву та письмової відповіді страхової компанії, 20 липня 2021 року, адвокат звернувся до АТ «СК «Країна» із адвокатським запитом про надання інформації про результати розгляду заяви ОСОБА_2 від 30 червня 2021 року про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 28 січня 2021 року.

У відповідь на вищевказаний адвокатський запит АТ «СК «Країна» повідомило, що на адресу ОСОБА_2 був направлений лист вих. № 15364/21 від 15 липня 2021 року із проханням надати додаткові документи.

Враховуючи, що на адресу ОСОБА_2 вказаний лист не надходив, 12 серпня 2021 року адвокат звернувся до АТ «СК «Країна» із адвокатським запитом про отримання копії листа АТ «СК «Країна»вих. № 15364/21 від 15 липня 2021 року щодо надання ОСОБА_2 додаткових документів за результатами розгляду його заяви.

У відповідь на вищевказаний адвокатський запит АТ «СК «Країна» направило копію листа вих. № 15364/21 від 15 липня 2021 року, в якому зазначено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу Chevrolet Aveo державний реєстраційний № НОМЕР_5 № НОМЕР_6 власником пошкодженого автомобіля є ОСОБА_3 . На підставі викладеного, ОСОБА_2 для отримання страхового відшкодування необхідно направити до АТ «СК «Країна»документ, що засвідчує його право на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину).

20 серпня 2021 року адвокатом було направлено повідомлення до АТ «СК «Країна», в якому були зазначені правові підстави подання заяви про виплату страхового відшкодування саме ОСОБА_2 , а саме що останній під час виникнення дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем на підставі технічного паспорту та посвідчення водія, отже ним було дотримано вимоги передбачені законом щодо порядку керування транспортним засобом.

Однак, листом АТ «СК «Країна»від 09 вересня 2021 року повторно зазначило, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу Chevrolet Aveo державний реєстраційний № НОМЕР_5 № НОМЕР_6 власником пошкодженого автомобіля є ОСОБА_3 , а тому для отримання страхового відшкодування необхідно надати заяву на виплату страхового відшкодування від власника пошкодженого транспортного засобу; копію паспортних даних та копію ІПН власника пошкодженого транспортного засобу; документ, що засвідчує право ОСОБА_2 на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину).

Згідно висновку експерта № 14037 від 09 червня 2021 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Шевроле Авео державний номер № НОМЕР_5 пошкодженого внаслідок ДТП, що мало місце 28 січня 2021 року складає 28098,28 гривень.

Відповідно до висновку експерта від 07 червня 2023 року за №КСЕ-19/121-22/16790 вказано, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Шевроле Авео» р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_4 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п.8.7.3 е), 8.10 Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці водій автомобіля «Шевроле Авео» р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_2 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху. В діях водія автомобіля «Шевроле Авео» НОМЕР_4 ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п.п.8.7.3 е), 8.10 Правил дорожнього руху, які з точки зору, знаходися у причинному зв`язку з настанням даної події.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95 цс 20).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (див. висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що позивачу, який правомірно керував транспортним засобом належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи.

Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, і така практика є сталою.

Зважаючи на зазначене колегія суддів погоджується з висновками викладеними в оскаржуваному рішенні щодо наявності права ОСОБА_2 , як особи, яка правомірно володіла транспортним засобом, на страхове відшкодування.

Однак при визначенні розміру страхового відшкодування суд першої інстанції не врахував положення пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У свою чергу колегія суддів звертає увагу, що при подачі апеляційної скарги відповідач не оскаржував розмір завданих збитків, а тому, суд апеляційної інстанції приймає як доказ розрахований експертом розмір заподіяної в наслідок ДТП шкоди у сумі 28098 грн. 28 коп.

При цьому, з врахуванням наявності франшизи у розмірі 2600 грн. розмір страхового відшкодування становить 25498 грн. 28 коп.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Згідно із статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

За частиною 1 тстатті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 звернувся до АТ «СК «Країна» з заявою про страхове відшкодування, однак АТ «СК «Країна» не виконало своїх зобов`язань посилаючись на те, що необхідно звернення з заявою саме власника транспортного засобу, тобто з підстав не залежних від позивача. Зазначені обставини не спростовані відповідачем.

Оскільки, як встановлено судом, ОСОБА_2 мав право на страхове відшкодування, однак АТ «СК «Країна»не приступило до виконання зобов`язання та не виконало його у строк, встановлений законом, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Згідно пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). (пункт 34.3 зазначеної статті)

Пункотом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «СК «Країна» посилається на те, що позивач не набув права на самостійне замовлення експертного дослідження оскільки відповідачем були виконані вимоги п. 34.3 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Однак дана обставина не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення в зазначеній частині, зважаючи на те, що розмір завданої шкоди транспортному засобу в супереч вимогам пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не погоджувався з ОСОБА_2 . Крім того, матеріали справи взагалі не містять даних щодо проведення АТ «СК «Країна» розрахунку завданої шкоди.

У свою чергу безпідставними є посилання відповідача на постанови Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 295/6973/16-ц, від 03 листопада 2020 року у справі № 199/9377/18, від 09 грудня 2020 року у справі № 759/5414/17, оскільки обставини зазначених справ не є тотожними зі обставинами справи № 643/13133/21.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2024 року шляхом зменшення розміру стягнутої суми з 41045 грн. 56 коп., з яких 28098 грн. 28 коп. прямі збитки, до 38445 грн. 56 коп., з яких 25498 грн. 28 коп. прямі збитки.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи зменшення стягнутої суми також зменшенню підлягає стягнутий з АТ «СК «Країна» на користь ОСОБА_2 судовий збір з 908 грн. до 850 грн. 43 коп.

У свою чергу з ОСОБА_2 на користь АТ «СК «Країна» підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам, а саме 86 грн. 35 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який представляє відповідача акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 лютого 2024 року змінити, зменшити розмір стягнутої з акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_2 суми з 41045 грн. 56 коп., з яких 28098 грн. 28 коп. прямі збитки, до 38445 грн. 56 коп., з яких 25498 грн. 28 коп. прямі збитки, та стягнутий судовий збір з 908 грн. 00 коп. до 850 грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 86 грн. 35 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 13 серпня 2024 року

Головуючий О.В. Чумак

Судді Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук