РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

20 серпня 2024 року

Справа №451/865/24
Провадження № 2/451/329/24

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого судді Семенишин О.З.

секретаря судового засідання Федорук І.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Радехів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

установив:

Стислий виклад позиції учасників процесу

26.06.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 11 липня 1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який був зареєстровано Куликівською сільською радою Радехівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №4, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 від 11.07.1997. Від даного шлюбу у сторін є одна неповнолітня дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та одна повнолітня дитина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач вказує, що після розірвання шлюбу їхні спільні діти будуть продовжувати проживати разом з нею. Позивач зазначає, що від початку укладення шлюбу вона з відповідачем проживають окремо. Позивач вважає, що через відсутність взаєморозуміння між ними виникали постійні сварки, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Позивач вказує, що сторони не ведуть спільного господарства, примирення між ними є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та є недоцільним. Позивач зазначає, що шлюб має формальний характер, вона з відповідачем мають зовсім різні погляди на життя, за характером не сходяться (а.с.4,4-зворот).

З цих підстав, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстровано 11 липня 1997 року Куликівською сільською радою Радехівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №4 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 від 11.07.1997. Крім цього, позивач просила залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище - ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 10 липня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання (а.с.1-2).

20 серпня 2024 року до суду поступила заява позивача ОСОБА_1 , у якій вона зазначила, що позовні вимоги повністю підтримує, просить суд їх задовольнити та проводити судове засідання без її участі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с.26).

Відповідно до частини третьої статті 211 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася позивач.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином (а.с.25).

Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача.

Таким чином, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Установлені судом фактичні обставини справи

11 липня 1997 року між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Куликівською сільською радою Радехівського району Львівської області укладено шлюб, про що 11 липня 1997 року складено відповідний актовий запис №4, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 від 11.07.1997. Після державної реєстрації шлюбу присвоєно прізвище: чоловіку - ОСОБА_5 , дружині - ОСОБА_5 (а.с.5).

За час перебування у шлюбі у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_5 народився син, ОСОБА_3 , що підтверджується копією Свідоцтва про народження (повторно), серії НОМЕР_2 від 18 лютого 2023 року, та 21 квітня 1999 року - донька, ОСОБА_4 згідно з Свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 від 12 травня 1999 року (а.с.9,10).

Сторони шлюбні відносини не підтримують, спільно не проживають. Збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, що свідчить про остаточний розпад сім`ї.

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем.

Позиція суду

Згідно із статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.

Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів та висновки суду

Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу

Відповідно до статті 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

На підставі статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України.

З огляду на частину другу статті 112 Сімейного кодексу України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути поданий одним з подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач скористалася своїм правом та звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не бажає зберігати шлюб з відповідачем.

Отже, суд дійшов висновку, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими та подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити.

Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абзацом другим частини третьої статті 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Вимоги про відновлення свого дошлюбного прізвища позивач ОСОБА_1 не заявляла, а просила залишити їй прізвище « ОСОБА_5 ».

Щодо позовних вимог про залишення проживання неповнолітнього сина надалі з матір`ю

Як регламентовано ст. 160, 161 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Сімейний кодекс України не оперує поняттям «залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком».

Водночас у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Верховний Суд у постанові від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 вказав, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду при розгляді цієї справи із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення проживати дитини з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував місце проживання дитини, не визначаючи та не змінюючи його.

З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування відповідних правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова від 25 березня 2024 року у справі № 759/9026/21).

Як видно із долученої до справи довідки Лопатинської селищної ради від 25.06.2024 №241 зареєстроване місце проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстроване місце проживання сина ОСОБА_3 .

Тому, з урахуванням вимог наведених норм, аналізуючи матеріали справи, які не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, враховуючи інтереси дитини, суд доходить висновку залишити проживати неповнолітнього сина ОСОБА_3 , з матір`ю, позивачем у справі, що не позбавляє батька ОСОБА_2 права та можливості особистого спілкування з сином, обов`язку брати участь в його утриманні та вихованні.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 141, 211, 247, 258 - 259, 263 - 265, 279, 280 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст. 51 Конституції України, ст. 24, 104, 105, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України, суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстровано 11 липня 1997 року Куликівською сільською радою Радехівського району Львівської області, про що складено відповідний актовий запис №4 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу, серії НОМЕР_1 від 11.07.1997.

Залишити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після розірвання шлюбу прізвище - ОСОБА_5 .

Неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , і надалі залишити проживати з позивачем ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (однієї тисячі двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Радехівського районного суду Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники процесу

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за такою адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання за такою адресою: АДРЕСА_2 ).

Головуючий суддяСеменишин О. З.

Рішення суду виготовлене у нарадчій кімнаті 20 серпня 2024 року.