Справа №491/1099/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року Ананьївський районний суд Одеської області в складі: головуючої судді Надєр Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гула О.Р.,

за участю сторін по справі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ананьєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, 27 квітня 2005 року за договором купівлі-продажу він придбав 12/25 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . 14 грудня 2006 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу 13/25 частин вище вказаного будинку. Договір купівлі-продажу було оформлено у формі розписки. Позивач зазначає, що під час укладення договору купівлі-продажу він повністю розрахувався з відповідачем, про що було складено розписку, після чого отримав від неї оригінали усіх наявних документів на належну їй частину житлового будинку. В свою чергу відповідач зобов`язалася приїхати та привести правовстановлюючі документів на належну їй частину будинку у відповідність до норм діючого законодавства для укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку. Таким чином позивач та відповідач досягли згоди щодо всіх визначених законом істотних умов купівлі-продажу будинку, але через постійні відмовки, тривале та стійке ухилення нею від нотаріального посвідчення укладеного правочину, позивач не мав можливості нотаріально посвідчити правочин та зареєструвати своє право власності на 13/25 частин будинку. Позивач вказує, що з моменту укладення договору, умови цього договору він виконав повністю. позивач користується вказаним будинком, сплачує належні платежі, а відповідач та її сім`я не проживали та фактично не проживають у вказаному будинку, однак документи на 13/25 частин будинку залишаються не переоформленими на ім`я позивача, оскільки відповідач змінила номер телефону, а місце її проживання позивачу не відоме, оскільки вона виїхала до м. Одеси. Позивач також зазначає, що у період з 2006 року по 2019 рік він неодноразово звертався до відповідача з приводу належного нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу 13/25 частин вказаного житлового будинку.

Позивач вважає, що відповідач грубо порушила свої зобов`язання як сторона договору, ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, у зв`язку з чим позивач втратив можливість нотаріально посвідчити правочин, а тому звернувся до суду та просить задовольнити позовні вимоги та визнати договір купівлі-продажу 13/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 , який укладено 14 грудня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також просить визнати за ним право власності на вище вказаний житловий будинок.

Ухвалою від 25 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено процесуальні права відповідачу про право на подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою.

Позивач в підготовче судове засідання 06 лютого 2024 року не з`явився, причину неявки не повідомив. Про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання у справі повідомлений належним чином (а.с.63).

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні 06 лютого 2024 року пояснила, що позивач в підготовче судове засідання з`явитися не зміг, оскільки працює за межами району, однак буде присутнім при розгляді справи та надасть свої пояснення. Крім того представник позивача просила відкласти підготовче судове засідання на іншу дату, враховуючи першу неявку відповідача, а також те, що вона має намір надати суду додаткові докази у справі.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке надійшло до суду (а.с.64).

Підготовче судове засідання було відкладено на 18 березня 2024 року.

Позивач в підготовче судове засідання 18 березня 2024 року не з`явився, причину неявки не повідомив.

Відповідач в підготовче судове засідання 18 березня 2024 року не з`явилась. Не була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, про що свідчить лист керівника апарату суду від 15 березня 2024 року (а.с.70), відповідно до якого повістка про виклик до суду відповідачу надіслана не була у зв`язку з відсутністю маркованої продукції в суді.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні 18 червня 2024 року пояснила, що позивачу відомо про дату, час та місце розгляду справи, однак вона здійснює представництво його інтересів у даній справі.

Підготовче судове засідання було відкладено на 23 квітня 2024 року.

Позивач в підготовче судове засідання 23 квітня 2024 року не з`явився, причину неявки не повідомив.

Відповідач в підготовче судове засідання 23 квітня 2024 року не з`явилась. Не була належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання, про що свідчить лист керівника апарату суду від 19 квітня 2024 року (а.с.76), відповідно до якого повістка про виклик до суду відповідачу надіслана не була у зв`язку з відсутністю маркованої продукції в суді.

Представник позивача в підготовчому судовому засіданні 23 квітня 2024 року пояснила, що позивачу відомо про дату, час та місце розгляду справи, однак вона здійснює представництво його інтересів у даній справі. Також додала, що позивач на даний час не зміг з`явитися в підготовче судове засідання, однак буде присутній під час розгляду справи.

На підставі викладеного підготовче судове засідання було відкладено на 23 травня 2024 року.

Позивач та його представник в підготовче судове засідання 23 травня 2024 року не з`явилися, однак від представника позивача надійшла заява від 23 травня 2024 року, в якій вона просить підготовче судове засідання провести без участі позивача та його представника, оскільки вони не мають можливості з`явитися в судове засідання. Просить закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті (а.с.85).

Відповідач в підготовче судове засідання 23 травня 2024 року не з`явилась, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулось до суду (а.с.83), згідно якого відповідач повістку про виклик до суду отримала 30 квітня 2024 року. Крім того відповідач 25 січня 2024 року отримала копію позовної заяви з додатками до неї та копію ухвали про відкриття провадження у справі, що підтверджується поштовим повідомленням, яке повернулося до суду (а.с.64), однак станом на 23 травня 2024 року відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористалася та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подала, з зустрічним позовом до суду не зверталася.

З урахуванням наведеного, 23 травня 2024 головуючою у справі суддею після виконання всіх завдань, визначених в статті 189 ЦПК України, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 14 серпня 2024 року.

Позивач в судовому засіданні 14 серпня 2024 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що будинок розташований в АДРЕСА_1 , є поділеним на дві квартири. З початку він купив 12/25 частин будинку для проживання в них його батьків. Згодом знайшов відповідача, яка працює в м. Одеса, поїхав до неї та домовився про купівлю продаж 13/25 належних їй частин цього ж будинку, віддав їй гроші в сумі 500 доларів США за 13/25 частин будинку, а відповідач у присутності свідка, за місцем її роботи, надала йому розписку. В цьому будинку спочатку проживали його батьки, а потім дочка. Позивач також пояснив, що дійсно коли він у 2005 році придбав першу частину вказаного будинку, а саме 12/25 частин, вони з продавцем належним чином оформили договір купівлі, а тому, розумів порядок оформлення договору. Коли придбав другу половину будинку, а саме 13/25 частин у відповідача, він хотів аби оформлення договору купівлі-продажу відбулося за її рахунок, однак вона відмовилась, посилаюсь на невелику суму з продажу будинку. У нього спочатку не було коштів на оформлення договору купівлі-продажу з відповідачем, а потім так і рік за роком пройшов час. На даний час розуміє, що сам винен, що так сталося, однак можливості оформити договір купівлі-продажу та належним чином посвідчити його не має можливості у зв`язку з відмовою ОСОБА_3 .. В даний час виникло питання у належному оформленні договору купівлі-продажу, однак він не має змоги це зробити, оскільки відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Так, рік тому він їздив до відповідача, щоб належно оформити договір купівлі-продажу, але вона відмовилась, однак доказів підтвердження цього немає.

Представник позивача в судовому засіданні також підтримала позовні вимоги та пояснила, що підтримує надані у позовній заяві пояснення, крім того пояснила, що позивач в 2005-2006 році придбав дві квартири будинку, а саме, 12/25 частин будинку, які належним чином оформив, а 13/25 частин будинку належним чином договір купівлі-продажу не оформлював. В даному помешканні проживали батьки позивача, які на даний час вже померли.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення підготовчого судового засідання відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України повідомлена належним чином, що підтверджується конвертом. Який повернувся до суду з відміткою потового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.91).

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству з будинком, в якому проживали батьки ОСОБА_5 . За своєю адресою мешкання вона проживає більш ніж 40 років. Знала батьків позивача дуже давно. Вони раніше проживали в с. Ананьїв Друга дільниця, потім переїхали за адресою АДРЕСА_1 з нею по сусідству. В даний час батьки позивача померли. Деякий час в цьому будинку проживала дочка позивача. На даний час у вказаному будинку проживають вимушено переміщені особи з ОСОБА_6 . Подробиць щодо придбання даного будинку батьками позивача їй не відомо. Хто мешкав до них у цьому будинку, їй також не відомо. За час проживання батьків позивача в будинку були здійснені ремонтні роботи та зараз будинок в кращому стані.

Крім того в судовому засіданні позивач та його представник відкликали своє клопотання в частині допиту свідка ОСОБА_7 у зв`язку з неможливістю його допиту, та вказане клопотання було задоволене судом без виходу у нарадчу кімнату.

У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

При цьому позивач та його представник в судовому засіданні не висловились щодо можливості ухвалення заочного рішення у справі, а також не висловили свої заперечення щодо ухвалення заочного рішення у цій справі.

Таким чином, з урахуванням наведеного суд приходить до висновку про недоцільність вирішення справи відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, взявши до уваги неявку належним чином повідомленого відповідача, приходить до наступного висновку.

Так, при розгляді справи встановлено:

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 02 червня 2017 року органом 5123 (а.с.9), а також копією витягу з реєстру територіальної громади Ананьївської територіальної громади №2023/005316060 від 14 липня 2023 року (а.с.10).

Відповідачем у справі є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується адресною довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області №2631/1 від 17 жовтня 2023 року (а.с.53).

Як зазначає позивач 27 квітня 2005 року він придбав за договором купівлі-продажу 12/25 частин житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . 14 грудня 2006 року між ним та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 13/25 частин житлового будинку, який розташований в АДРЕСА_1 . При цьому договір купівлі-продажу було оформлено у формі розписки. На вказану частину будинку ОСОБА_3 набула право власності за рішенням Народного суду Ананьївського району Одеської області №2-140 від 17 квітня 1985 року про поділ майна подружжя.

До позовної заяви додано копію договору купівлі-продажу 12/25 частин житлового будинку від 27 квітня 2005 року (а.с.11) та вказаний договір 25 травня 2005 року був зареєстрований в Держаному реєстрі правочинів за №617297 (а.с.12). Також до позовної заяви додано копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12468230 від 10 листопада 2006 року в підтвердження права власності позивача на 12/25 частин вище вказаного житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13).

На підтвердження факту укладення договору купівлі продажу житлового будинку, позивачем додано до позовної заяви копію розписки від 14 грудня 2006 року (а.с.14), в якій зазначено, що вона видана ОСОБА_1 ОСОБА_3 в тому, що ОСОБА_3 отримала від нього 500 (п`ятсот) доларів за будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

Позивач зазначає, що при укладенні усної угоди купівліпродажу 13/25 частин зазначеного будинку він просив відповідачку взяти на себе зобов`язання нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, укладений між нею та позивачем, після приведення правовстановлюючих документів на вище зазначену частину будинку у відповідність до законодавства.

Проте, як зазначено в позовній заяві, відповідачка ухиляється від здійснення нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, позивач втратив можливість з цих причин нотаріального посвідчення правочину, а тому змушений звернутися до суду.

В позовній заяві позивач також зазначає, що з моменту укладення договору купівлі-продажу він користується зазначеним будинком, сплачує комунальні платежі, проводив ремонтні роботи тощо.

Крім того до позовної заяви додані документи, які посвідчують право власності відповідача на оспорювані 13/25 частин житлового будинку.

Так, відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду від 21 серпня 1990 року, власником 13/25 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.15-21).

З копії рішення народного суду Ананьївського району Одеської області за ОСОБА_3 визнано право власності на 13/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22).

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7271532 від 18 травня 2005 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 13/25 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23).

Також в матеріалах справи міститься копія домової книги, згідно якої ОСОБА_3 , 1959 року народження, проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24-27).

З копії витягу з Державного реєстру речових прав №342199335 від 09 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку за адресою, АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 27 квітня 2005 року №697 (а.с.28).

Відповідно до довідки КУ «Ананьївське міське бюро технічної інвентаризації Ананьївської міської ради» №92 від 01 серпня 2023 року право власності на 13/25 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ОСОБА_3 16 травня 1985 року в Ананьївському БТІ в кн.8, стор. 146 за р.1022 на підставі рішення районного суду Ананьївського району Одеської області від 17 квітня 1985 року. Право власності на 12/25 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ОСОБА_1 11 листопада 2006 року в Ананьївському БТІ в кн.8, стор. 146 за р.1022 на підставі договору купівлі-продажу від 27 квітня 2005 року за р. №697 (а.с.29).

Крім того до позовної зави додано копію технічного паспорту на 13/25 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від 01 серпня 2203 року де замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.30-42).

Згідно копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 11 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та постійно проживає в АДРЕСА_2 . Встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не проживає, а також з 1987 року за вказаною адресою не проживають: ОСОБА_3 , 1959 року народження, ОСОБА_8 , 1958 року народження, ОСОБА_9 , 1981 року народження. Цей факт підтверджують: ОСОБА_7 , який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 , яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_2 (а.с.44).

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд, визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 14 грудня 2006 року між ним та відповідачем про продаж відповідачем позивачу належних їй 13/25 частин житлового будинку, а також визнати за позивачем право власності на 13/25 частин житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Частиною 1 статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

З наведеного вбачається, що спірні правовідносини в даній справі підпадають під визначення цивільних.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Згідно з частиною 1 статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Частиною 3 статті 12 ЦК України передбачено, що особа може відмовитися від свого майнового права. Відмова від права власності на транспортні засоби, тварин, нерухомі речі здійснюється у порядку, встановленому актами цивільного законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

З наведеного вбачається, що особа має право відмовитись або передати своє право на майно шляхом укладення, зокрема, договору.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що його права не визнані та обрав відповідний спосіб їх захисту, передбачений пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України.

Відповідно до позовної заяви спірні правовідносини полягають у передачі відповідачем позивачу майнового права на житловий будинок.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини 2 статті 202 ЦК України правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

В рамках розглядуваної справи правочин є двостороннім, тобто договором.

Частиною 4 статті 202 ЦК України визначено, що дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 4 статті 203 ЦК України визначено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд визнати вчиненим правочин договір згідно з яким до нього від відповідача переходить право власності на житловий будинок, за що він передав відповідачу певну суму грошових коштів плату.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З наведеного вбачається, що правочин, який просить визнати суд позивач, підпадає під визначення договору купівлі продажу.

Зі змісту статті 640 ЦК України вбачається, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

При цьому, майно, яке має передати продавець у власність покупцю, є житловим будинком.

Частиною 1 статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З наведеного вбачається, що Цивільним кодексом України встановлено особливий порядок укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, зокрема його нотаріальне посвідчення.

З матеріалів справи вбачаться, що між позивачем та відповідачем було укладено договір, проте він не був укладений у вигляді розписки та не був нотаріально посвідчений, тобто укладений у неналежні формі, як зазначає позивач у зв`язку з ухиленням від здійснення зазначених дій відповідачем.

Частиною 1 статті 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

На положення частини 2 статті 220 ЦК України, зокрема, посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог.

При цьому, однією з умов застосування ч.2 ст.220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначив, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч.2 ст.220 ЦК України.

В позовній заяві, позивач зазначає, що після укладення договору він неодноразово здійснював спроби зв`язатися з відповідачем, але йому це не вдалося, телефонний номер вона змінила. Також в судовому засіданні позивач зазначив, що рік тому їздив до відповідача за місцем її роботи, однак вона відмовилась з ним спілкуватись.

При цьому, додані до позовної заяви матеріали не містять будь-яких відомостей про заходи, вжиті позивачем для укладення договору купівлі-продажу 13/25 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , у належній письмовій формі та його подальшого нотаріального посвідчення. Також, позивачем в судовому засіданні зазначено, що йому від початку був відомий порядок укладення договору купівлі продажу та необхідність його нотаріального посвідчення, оскільки у 2005 році він придбав 12/25 частин цього ж будинку і належно оформив договір. Щодо купівлі 13/25 частин цього житлового будинку, то спершу через відсутність коштів, а потім промайнув час і він протягом багатьох років не займався цим питанням та на даний час вимушений звертатися до суду.

Також, слід зазначити, що частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено визнання судом дійсним договору якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами.

Проте, одна лише розписка від 14 грудня 2006 року не є доказом досягнення сторонами домовленості щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку.

Частиною 1 статті 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

При цьому, з тексту вказаної розписки взагалі не вбачається, що ОСОБА_3 отримала грошові кошти від позивача саме за продаж йому будинку, а лише вказано, що вона отримала гроші «за будинок», що, в свою чергу, може мати різні смислові значення. Також не вбачається будь-якого зобов`язання відповідача передати позивачу у власність будинок в АДРЕСА_1 . У тексті розписки зазначається «будинок за адресою АДРЕСА_1 », проте позивач просить визнати за ним право власності на 13/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які позначені на схематичному плані літерами: А житловий будинок, а веранда, а2 веранда, а3 ганок, Б сарай, В погріб з шийкою, Г дворова вбиральня, Д сарай, №3 огорожа, №4 огорожа, №7 ворота, №9 трубопровід, І вимощення, ІІ вимощення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Розписка від 14 грудня 2006 року не містить будь-яких відомостей про земельну ділянку, право на яку б переходило у зв`язку з переходом права власності на 13/25 частин житлового будинку, що також свідчить про недосягнення сторонами домовленості про істотні умови договору купівлі продажу 13/25 частин будинку.

Тобто в даному випадку, відсутній договір купівлі-продажу, в розумінні статті 655 ЦК України.

Будь-яких інших письмових доказів укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем в матеріалах справи не міститься.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання договору, укладеного 14 грудня 2006 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 про продаж відповідачем позивачу належних відповідачу на праві приватної власності 13/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , слід відмовити.

З приводу вимоги позивача визнати за ним право власності на 13/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які позначені на схематичному плані літерами: А житловий будинок, а веранда, а2 веранда, а3 ганок, Б сарай, В погріб з шийкою, Г дворова вбиральня, Д сарай, №3 огорожа, №4 огорожа, №7 ворота, №9 трубопровід, І вимощення, ІІ вимощення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 3 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Частиною 1 статті 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З наведеного вбачається, що з урахуванням відмови позивачу у визнанні договору, укладеного 14 грудня 2006 року між ним та відповідачем про купівлю продаж вище зазначених 13/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на вказані 13/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами будинок, також слід відмовити.

Керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 18, 19, 81, 211, 258, 259, 273, 354-355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення виготовлено 23 серпня 2024 року.

Суддя: Надєр Л.М.

Рішення набуло законної сили „___ ____________ 20 ___ р.