Справа № 953/1185/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого: судді Колесник С.А.,

при секретарі судового засідання Смаль Ю.О.,

за участю представника позивача - адвоката Шаповалової В.М.,

представника відповідача - адвоката Іванової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу №953/1185/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків за відповідним графіком,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей ХМР, відповідно до якого просить визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27.05.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб Дзержинським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено актовий запис № 273. ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народилась дитина, донька - ОСОБА_4 . В червні 2020 року фактично припинено шлюбні відносини. 28.12.2020 року рішенням Київського районного суду м. Харкова шлюб розірвано. 13.04.2021 року рішенням Київського районного суду м. Харкова призначено стягнення аліментів з Відповідача на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Дитина з народження разом з батьками проживала у квартирі, яка належала ОСОБА_5 (матері Позивача) за адресою: АДРЕСА_1 . В березні 2019 року Позивач та Відповідач разом із дитиною переїхали до будинку, який придбано Позивачем ще до укладення шлюбу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Після розірвання шлюбу за домовленістю сторін дитина залишилась постійно проживати разом з матір`ю (Позивачкою) у будинку, якій належить Позивачці. Сторони дійшли згоди щодо постійного місця проживання дитини, оскільки: дитина звикла до будинку в якому у дитини є окрема власна кімната, огороджене приватне подвір`я, будинок розташований у екологічно чистій зоні, що якнайкраще відповідає інтересам дитини, а також дитячий садок, який постійно відвідувала дитина, знаходиться поруч. В свою чергу, у Відповідача немає власного житла, він винаймав житло та часто перебував у тривалих закордонних відрядженнях. З моменту окремого проживання батьків Відповідач іноді брав дитину до себе. Незважаючи на достатньо високий дохід, який Відповідач отримує як розробник програмного забезпечення, на утримання дитини Відповідач щомісячно перерахував 1/4 частину з розрахунку середнього заробітку по регіону, у відповідності до ч. 2 ст. 195 Сімейного Кодексу України, свідомо занижуючи розмір аліментів.

22 лютого 2022 року, напередодні початку повномасштабної військової агресії рф щодо України, Відповідач, з метою збереження свого власного життя, виїхав за межі України. З 24 лютого 2022 року по 10 березня 2024 року Відповідач декілька раз телефонував з-за кордону родичам Позивачки, надаючи рекомендації як ховати дитину під час ворожих обстрілів. Жодних пропозицій щодо допомоги із дитиною під час скрутного стану від Відповідача Позивачу не надходило. За інформацією від загальних знайомих та з соціальних мереж відомо, що Відповідач наразі перебуває в США. Станом на дату звернення із позовом, Відповідач не цікавиться життям дитини, її безпекою, станом її здоров`я, освітою та загальними фізичними та моральними потребами, матеріальним станом Позивачки. Поведінку Відповідача розцінює як таку, яка свідчить про байдужість Відповідача до дитини та уникнення від фактичного виконання батьківських обов`язків. Задля повноцінної реалізації батьківських обов`язків, з метою вирішення питань щодо потреб дитини, Позивач вимушена звернутись до суду із зазначеним позовом.

Позивач має вищу медичну освіту, працювала лікарем. Не перебуває на наркологічному чи психіатричному обліку. З метою забезпечення дитині безпечного перебування. Позивач, разом із дитиною переїхала до квартири своєї матері ОСОБА_5 , бабусі дитини, за адресою: АДРЕСА_3 , де зараз мешкає.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 18.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження у справі (а.с.64).

09.04.2024 до суду від Департаменту служб у справах дітей ХМР надійшли пояснення, до якого долучено висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю (а.с.78-79).

10.04.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 87-93).

10.04.2024 до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків за відповідним графіком (а.с.96-103).

На обгрунтування зустрічних позовних вимог позивач за зустрічним позовом зазначив, зокрема, що ОСОБА_2 визнає що 27.05.2016 року між ним та ОСОБА_1 було укладено шлюб. 14.03.2017 у них під час шлюбу народилась донька ОСОБА_6 , під час шлюбу вони збудували дім, де і мешкали родиною, в будинку їх спільними зусиллями для їх доньки була побудована дитяча кімната, донька відвідувала приватний дитячий садочок. У грудні 2020 року Київським районним судом було ухвалено рішення про розірвання шлюбу, після розірвання шлюбу сторони дійшли згоди щодо постійного місця проживання доньки з матерію.

Позивач не визнає викладені у позові наступні обставини: що він не піклується та матеріально не утримує доньку, що його поведінка свідчить про його байдужість до доньки, що він уникає фактичного виконання батьківських обов`язків, що він виїхав за межи України з метою збереження життя, що судові витрати з розгляду первісного позову орієнтовно складають 15000 грн.

Позивач наполягає, що позовна заява ОСОБА_1 до нього про визначення місця проживання малолітньої дитини була подана безпідставно, оскільки спорів з цього питання між сторонами ніколи не було, при цьому саме ОСОБА_1 після розірвання шлюбу до теперішнього часу активно перешкоджає йому в спілкуванні з малолітньою донькою.

Так склалось, що сімейні стосунки між Позивачем та Відповідачкою з часом погіршились. В кінці 2020 року Відповідачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, після чого сторони домовились, що їх малолітня донька ОСОБА_6 буде мешкати разом з нею у будинку, який вони збудували під час шлюбу. При узгоджені питання місця проживання їх дитини після розлучення Відповідачка пообіцяла Позивачу, що не буде чинити перешкоди у їх спілкуванні з донькою і що Позивач зможе з нею спілкуватися коли побажає. Знайшовши орендовану квартиру Позивач з`їхав з будинку який вони будували під час шлюбу, щоб розлучення проходило як спокійніше в інтересах дитини. Також Позивач пропонував Відповідачці підписати нотаріальний договір про порядок виховання дитини та сплати аліментів, щоб після розлучення в них не виникало розбіжностей з цих питань, але вона відмовилась від його укладання. Під час слухання справи про розлучення позивач забирав доньку практично кожні вихідні та свята до себе та проводив з донькою свій вільний час.

У грудні 2020 року Київським районним судом було ухвалено рішення про розірвання шлюбу. Після ухвалення рішення про розірвання шлюбу Відповідачка вже не так охоче надавала Позивачу спілкуватися з донькою та проводити з нею вільний час. Він пропонував Позивачці повністю зайнятись вихованням доньки та щоб донька проживала з ним, але Позивачка відмовлялась. Також пропонував Позивачці підписати нотаріальний договір про порядок виховання дитини, але вона відмовилась від його укладання.

На початку 2021 року, через декілька місяців після розлучення, Відповідачка звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів в частині від доходу, але Позивач не відмовлявся матеріально утримувати доньку та пропонував Відповідачці затвердити аліменти у твердій грошовій сумі.

У квітні 2021 року за рішенням Київського районного суду м. Харкова з Позивача було стягнуто на користь Відповідачки аліменти на утримання доньки у розмірі частини від всіх доходів Позивача. Відповідачка отримала виконавчий лист та направила його до виконавчої служби, де було відкрито виконавче провадження. З часу відкриття виконавчого провадження до теперішнього часу Позивач не мав заборгованості за аліментами, а мав дуже велику переплату за розрахунками державного виконавця.

На початку січня 2022 року Відповідачка перестала давати Позивачу бачиться з донькою, перешкоджала його спілкуванню з нею, що змусило його звернутися до служби у справах дітей по Дергачівському районному департаменту Служб у справах дітей з заявою про визначення Позивачу часу на спілкування з дитиною, але з невідомих Позивачу причин департамент його заяву до теперішнього часу не розглянув та не надав відповідного висновку.

На початку лютого 2022 року Позивачу необхідно було їхати у відрядження за кордон і це було ще до настання війни, Позивач жодним чином не був поінформований про вторгнення рф та не міг знати, що війна трапиться і планував швидке повернення для продовження процесу визначення часу на спілкування з донькою у судовому порядку.

Під час початку війни, при тому, що спілкування з боку Відповідачки було перервано, Позивач контактував і віддалено за допомогою знайомих передав Відповідачці свій автомобіль з повністю заправленим баком та готівковими коштами, які були в його орендованій квартирі у місті Харкові. Позивач благав Відповідачку вивезти доньку в безпечне місце, але вона відмовилася це зробити та припинила спілкування Позивача з донькою, перестала відповідати на його повідомлення та дзвінки.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 витребувано у Головному центрі обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України наступні докази: Дані про перетин державного кордону України щодо громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , за межі території України та чи повертався на територію України в період з 01.01.2022 року по даний час (а.с.142-143).

12.04.2024 на виконання ухвали від 10.04.2024 від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби до суду надійшла запитувана інформація (а.с.152).

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03.05.2024 прийнято зустрічну позовну заявуОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків за відповідним графіком, та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. Присвоєно єдиний унікальний номер справи №953/1185/24 та номер провадження 2/953/1698/24. Призначено підготовче судове засідання (а.с.155-157).

29.05.2024 до суду від Департаменту служб у справах дітей ХМР надійшли пояснення, до якого долучено висновок щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.173).

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалова В.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, пояснила, що за наявності рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, інтереси дитини будуть захищені, адже, при виникненні негайних питань стосовно організації життя дитини (виїзд за кордон, зміна місця реєстрації проживання, подання документів до навчального закладу тощо) у неї не буде потреби звертатись до батька дитини для одержання дозволів, тим паче, що проживання батька дитини в іншій країні фактично унеможливлює отримання від нього таких документів. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, зазначила, що Відповідач два роки не виказував наміру спілкуватись з дитиною. На цей час дитини звикла до його відсутності в її житті, відтак спілкування може завдати дитині емоційного дискомфорту.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Іванова О.І. проти задоволення первісного позову не заперечувала за умови визначення способу участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини. Зустрічний позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради не з`явився, у поданих 09.04.2024 та 29.05.2024 поясненнях просив розглядати справи без участі представника.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши доводи представників сторін, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

27.05.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб Дзержинським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено актовий запис № 273 (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народилась дитина, донька - ОСОБА_4 (а.с.10).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28.12.2020 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований шлюб Дзержинським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про що зроблено актовий запис № 273 - розірвано (а.с.12).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова 13.04.2021 року призначено стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-14).

Обставини щодо проживання дитини з Позивачкою Відповідачем не заперечувались

Згідно з висновком щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини №151 від 03.04.2024, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.79).

Згідно з висновком щодо доцільності встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки № 231 від 27.05.2024, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначивши час: під час перебування батька та дитини за межами України - спілкування з дитиною два рази на тиждень шляхом будь-якого додатка чи месенджера у форматі телефонного зв`язку та/або відеозв`язку (а.с.172).

Встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує:

За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Частиною 1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з ч.1 ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частинами 6, 8 ст.7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Приписами ч.1 ст.9 СК України визначено, що подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як визначено ч.1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до положень ч.5 ст.157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

У випадку наявності спору між батьками щодо місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла десяти років, такий спір може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, як визначено ч.1 ст.161СК України.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, бажання дитини, стать, вік дитини, матеріальне забезпечення батьків, їх працевлаштування та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі № 461/9136/19 (провадження № 61-440св22) зроблено висновок, що «при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини (з урахуванням її вікової зрілості), необхідним є з`ясування психоемоційного стану дитини, її інтересів та ставлення до кожного із батьків, а також мотивів бажання проживати з одним із батьків».

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір про визначення місця проживання малолітньої дитини та порядок участі другого із батьків в спілкуванні та вихованні малолітньої дитини.

Пред`явлення ОСОБА_1 позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю та подання ОСОБА_2 зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків за відповідним графіком дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини та порядку її виховання.

Суд наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини та задокументованих заперечень з боку матері на момент пред`явлення зустрічного позову про визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків за відповідним графіком не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22 (провадження № 61-10724св23), постанові Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 501/1786/22 (провадження № 61-16857св23)

Судом встановлено, що дитина після розлучення сторін залишилася проживати разом з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний розвиток та рівень життя, необхідний для такого розвитку; мати має постійну роботу, здатна забезпечити дитину усім необхідним.

При вирішенні спору суд також враховує висновок органу опіки та піклування №151 від 03.04.2024, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради за змістом якого орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом з її матір`ю ОСОБА_1 .

Також, суд враховує висновок органу опіки та піклування № 231 від 27.05.2024, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради за змістом якого орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначивши такі способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , графік побачень: забезпечувати двічі на тиждень у будні дні з 17 години по 21 годину мінімум 30 хвилинний контакт ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Telegram» та/або програми «Zoom», «Skype»; забезпечувати двічі на рік побачення ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання дозволу на виїзд за кордон за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_2 .

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що на даний час проживання дитини разом із матір`ю відповідає інтересам дитини, участь батька в спілкуванні і вихованні дитини відповідає інтересам дитини, суд приходить да висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків за відповідним графіком підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 280, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків за відповідним графіком,- задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити такі способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , графік побачень:

- забезпечувати двічі на тиждень у будні дні з 17 години по 21 годину мінімум 30 хвилинний контакт ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом відеозв`язку за допомогою мобільних застосунків «Viber», «WhatsApp», «Telegram» та/або програми «Zoom», «Skype»;

- забезпечувати двічі на рік побачення ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом надання дозволу на виїзд за кордон за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_2 .

Судові витрати залишити за позивачем за зустрічним позовом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Служба у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, Код ЄДРПОУ - 35857909, адреса: 61002, Харківська обл., місто Харків, вул.Чернишевська, буд. 55.

Повний текст рішення складено та підписано 20.08.2024.

Суддя Колесник С.А.