П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2024 року

м. Рівне

Справа № 562/628/24

Провадження № 22-ц/4815/833/24

Головуючий у Здолбунівському районному суді

Рівненської області: суддя Кушнір О.Г.

Рішення суду першої інстанції ухвалено:

30 квітня 2024 року в м. Здолбунів

Рівненського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального

технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України)

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Світличної Наталії Валентинівни на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі ТОВ "ЄАПБ" або товариство) пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами в розмірі 219 468,81 гривень.

Мотивуючи свої вимоги, покликалось на те, що внаслідок порушень зобов`язань за кредитним договором №Z03.120.108 від 02 серпня 2016 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 110 995,45 гривень, за кредитним договором №С11.120.1384 від 15 березня 2017 року в сумі 19 443,68 гривень, за кредитним договором №Z06.00208.004085460 від 06 липня 2018 року в сумі 77 493,13 гривень та за кредитним договором № від 26 квітня 2013 року в сумі 11 536,55 гривень, які у зв`язку з отриманням ТОВ "ЄАПБ" прав на грошові вимоги за вказаними договорами підлягають стягненню в судовому порядку.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року позов ТОВ "ЄАПБ" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ЄАПБ" заборгованість за кредитним договором №Z03.120.12138 від 02 серпня 2016 року в розмірі 110 995,45 гривень, за кредитним договором №Z06.00208.004085460 від 06 липня 2018 року в розмірі 77 493,13 гривень, за кредитним договором №С11.120.1384 від 15 березня 2017 року в розмірі 19 443,68 гривень, а всього на загальну суму 207 932,26 гривень.

У решті вимоги позивача залишено без задоволення.

Суд попередньої інстанції вважав обґрунтованим розмір заборгованості за кредитним договором №Z03.120.12138 від 02 серпня 2016 року з тіла кредиту 38 434,63 гривень і відсотків 72 560,82 гривень, за кредитним договором №Z06.00208.004085460 від 06 липня 2018 року з тіла кредиту 29 025,89 гривень та відсотків 48 467,24 гривень і за кредитним договором №С11.120.1384 від 15 березня 2017 року з тіла кредиту 5 944,55 гривень та відсотків 13 499,13 гривень. Щодо зобов`язань за кредитним договором №, то суд погодився з доводами відповідача, що позивач не набув права вимоги за цим кредитним договором, а доказів отримання кредитних коштів не надано. Тому в цій частині позов вважав недоведеним.

На рішення суду представником ОСОБА_1 адвокатом Світличною Н.В. подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали у неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалось про неврахування судом правових висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у цивільній справі № 496/3134/19, а саме, що положення пунктів кредитного договору, укладеного між позичальником та АТ "Ідея Банк" щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Разом з тим відповідно до п.6.1 кредитного договору № Z06.00208.004085460 колонки 7.4 Таблиці та Графіку щомісячних платежів за кредитним договором загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості складає 16 997,52 гривень і згідно з абзацом другим п. 1.11. кредитного договору ОСОБА_1 повинна сплачувати щомісячно в терміни та в розмірах визначених згідно з Графіком щомісячних платежів за кредитним договором з 06 серпня 2018 року по 06 липень 2020 року 24 внесками. Отже, сплачена позичальником плата за обслуговування кредитної заборгованості по кредиту в розмірі 6 984,24 гривень підлягала зарахуванню в рахунок погашення основного боргу (тіла кредиту). Нарахована додаткова плата за обслуговування у розмірі 16 997,52 гривень також є нікчемною. Враховуючи суму отриманого кредиту в розмірі 34 061 гривень, суму коштів, зарахованих в погашення тіла кредиту в розмірі 4 217,73 гривень, суму коштів, зарахованих на обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 6 984,24 гривень, заборгованість позивача по цьому кредитному договору повинна складати 31 932,57 гривень.

Така ж плата за обслуговування кредиту встановлена і у п.1.4 кредитного договору № Z03.120.12138, який укладено 02 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Ідея Банк", яким надано кредит у сумі 100 097 гривень. Відповідно до п.6. кредитного договору така плата іменована у колонці 4 як комісія на загальну суму 70 592,37 гривень.

Проте згідно з випискою по рахунку ОСОБА_1 було зроблено 31 платіж на загальну суму 140 474,34 гривень, з яких лише 61 662,31 гривень зараховано як повернення тіла кредиту, а 78 812,03 гривень - як плата за обслуговування кредиту. Сплата процентів за договором за весь час користування кредитом становила 9 524,78 гривень.

Отже, враховуючи суму отриманого кредиту в розмірі 100 097 гривень, суму коштів зарахованих в погашення тіла кредиту в розмірі 61 662,31 гривень, заборгованість позивача за вказаним кредитним договором відсутня, а переплата становить 22 632,90 гривень.

Щодо договору № С11.120.13384, який був укладений 15 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Ідея Банк", то вона жодних коштів за ним в межах кредитної лінії не отримувала, а позивачем не надано жодних первинних банківських документів, які б підтверджували виникнення відповідних обов`язків.

З наведених підстав просить постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "ЄАПБ" до ОСОБА_1 на суму в 198 632,29 гривень відмовити.

У поданому відзиві товариство просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. На переконання позивача, відповідач розміру стягнутої судом попередньої інстанції суми боргу не спростувала.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення переглядається лише в частині стягнення заборгованості на суму в 198 632,29 гривень за кредитними договорами № Z06.00208.004085460 від 06 липня 2018 року, № Z03.120.12138. від 02 серпня 2016 року, № С11.120.13384 від 15 березня 2017 року, які були укладені між ОСОБА_1 та ПАТ "Ідея Банк".

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Нормами статей 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

З урахуванням оскаржуваних висновків судом попередньої інстанції встановлено, що 02 серпня 2016 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z03.120.12138, за яким позичальник отримала кредит в сумі 100 097 гривень строком на 36 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 5% річних від залишкової суми кредиту на умовах повернення шляхом сплати щомісячних платежів згідно з Графіком (пункти 1.1 1.3, 2.1, 6.1 договору).

В подальшому, 06 липня 2018 року, між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z06.00208.004085460, за яким відповідач отримала кредит в сумі 34 061 гривень, строком на 24 місяці зі сплатою річної змінюваної процентної ставки за користування кредитними коштами на умовах повернення шляхом сплати щомісячних платежів згідно з Графіком (пункти 1.1 1.3, 2.1, 6.1 договору).

Разом з тим 15 березня 2017 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 укладено угоду №С11.120.13384 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, за якою вона отримала кредит в сумі 5 000 гривень, строком на два роки зі сплатою 24% річних за користування кредитними коштами на умовах повернення шляхом сплати щомісячних платежів у сумі 1193 гривень (пункти 3.2 4 договору).

Згодом, 07 липня 2023 року, між АТ "Ідея Банк" та ТОВ ЄАПБ укладено договір факторингу №07072023, за яким право грошової вимоги за кредитними договорами №Z03.120.12138 від 02 серпня 2016 року, №С11.120.1384 від 15 березня 2017 року та №Z06.00208.004085460 від 06 липня 2018 року було відступлено позивачу.

Як зазначалось, суд визнав заявлену до стягнення заборгованість за вказаними кредитними правочинами обґрунтованою, а тому задовольнив позов у відповідних частинах.

Між тим, як правильно на це вказує заявник, відповідно до правових висновків, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у цивільній справі № 496/3134/19, положення пунктів кредитного договору, укладеного між позичальником та АТ "Ідея Банк" щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. ( п. 32.8).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" (у редакції, чинній на час укладення договорів) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

При цьому в пункті 33.5 цієї постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено, що якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

При цьому має бути здійснений перерахунок заборгованості позичальника за кредитним договором з огляду на нікчемність пунктів договору, що забезпечує захист інтересу відповідача у правовій визначеності.

Згідно з п.6.1 кредитного договору № Z06.00208.004085460 колонки 7.4 Таблиці та Графіку щомісячних платежів за кредитним договором загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості складає 16997,52 гривень, що суперечить ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", а, отже, зазначений пункт договору є нікчемним.

З виписки ПАТ "Ідея Банк" від 07 липня 2023 року за кредитним договором № Z06.00208.004085460 за період з 06 липня 2018 року по 07 липня 2023 року видно, що в погашення кредиту в розмірі 34 061 гривень позичальником сплачено 15 391 гривень. Також банком нараховані погоджені між сторонами відсотки за користування кредитом в сумі 4 111,12 гривень, однак неправомірно здійснено нарахування 6 984,24 гривень за обслуговування кредиту.

Колегія суддів бере до уваги те, що інші призначення платежів не відповідають узгодженим між сторонам умовам кредитного договору та фактично виписка по рахунку охоплює період з 06 липня 2018 року по 07 лютого 2019 року.

Однак банківська виписка є належним та допустимим доказом у справі, що підтверджує рух коштів по вказаному банківському рахунку та нівелює довідку-розрахунок про заборгованість банку та здійснений новим кредитором розрахунок.

З графіка щомісячних платежів за вказаним кредитним договором вбачається, що на погашення кредиту в сумі 34 061 гривень необхідно здійснити 24 платежі протягом двох років, проценти за користування кредитом становлять 9 073,54 гривень, плата за обслуговування кредиту, нарахування якої є неправомірним, становить 16 997,52 гривень, а загальна вартість кредиту становить 60 132,06 гривень.

Проте з огляду на встановлений в банківській виписці рух коштів, їх призначення, охоплений нею період, внесення боржником платежів у більшій сумі, ніж визначено графіком заборгованості, що спонукало до зменшення нарахувань наступних платежів за узгодженими між сторонами відсотками та нікчемної плати за обслуговування кредитом, до стягнення з боржника на користь нового кредитора за відповідним договором підлягає 22 781,12 гривень (34 061 гривень (тіло заборгованості) + 4 111,12 гривень (відсотки за користування кредитом) - 15 391 гривень (внесені позичальником грошові кошти на погашення кредиту).

Щодо укладеного 02 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Ідея Банк" кредитного договору на суму 100 097 гривень строком на 36 місяців, то, як правильно зазначає автор апеляційної скарги, то є нікчемним його пункт 1.4, яким визначено те, що за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, а також пункт 6 (графік щомісячних платежів), яким таку плату пойменовано у колонці 4 як комісія на загальну суму 70 592,37 гривень.

При цьому відповідно до пункту 1.3 кредитного договору за користування кредитом позичальник мав сплачувати проценти в розмірі 5% річних від залишкової суми кредиту. Пунктом 6 кредитного договору встановлено, що загальна сума процентів, які банк має стягнути з ОСОБА_2 за весь час користування кредитом, становить 9 524,78 гривень. Тобто відсотки в такому розмірі нараховувались би у разі сплати позичальником певних грошових сум чітко за графіком. Між тим, враховуючи, що сторони обумовили розмір річних відсотків у 5% від загальної суми кредиту, то навіть у разі повного невиконання боржником своїх зобов`язань вони б складали 15 014,55 гривень. (100 097*5%*3).

З банківської виписки по даному кредитному договору видно, що на погашення кредитної заборгованості позичальником внесено 136 722 гривень.

Безпідставно нараховуючи плату за обслуговування кредитної заборгованості, банк незаконно збільшував суму заборгованості та нараховував проценти на проценти у збільшеному розмірі.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про відсутність заборгованості за вказаним кредитним договором у ОСОБА_1 .

Як убачається, на зазначені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення вимог в цих частинах.

Щодо угоди № С11.120.13384 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної лінії, за якою заявлено до стягнення 19 443,68 гривень, то колегія судів відхиляє аргументи заявника про неотримання грошових коштів її довірителькою за цим правочином і ненадання банком належних доказів існування заборгованості.

Так, в матеріалах справи між підписаних власноруч відповідачем угоди, а також в порядку її укладення заяви про розмір щомісячного доходу та письмової згоди клієнта банку і суб`єкта кредитної історії, міститься виписка ПАТ "Ідея Банк", яка є належним та допустимим доказом, що підтверджує надання банківських послуг сум операцій та відповідні реквізити.

Тобто вказані документи у своїй сукупності підтверджують існування кредитних відносин, на підставі яких нараховано заборгованість.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки існування і розміру спірної заборгованості позичальником не спростовано, тому вона підлягає стягненню на користь позивача як нового кредитора.

Отже, доводи автора скарги є частково обґрунтованими, а, отже, оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.п. 1, 4 ст. 376 ЦПК України є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Світличної Наталії Валентинівни задовольнити частково.

Скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 квітня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованості за кредитним договором №Z03.120.12138 від 02 серпня 2016 року в розмірі 110 995 (сто десять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 45 копійок та заборгованості за кредитним договором №Z06.00208.004085460 від 06 липня 2018 року в розмірі 77 493 (сімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто три) гривні 13 копійок.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" в задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №Z03.120.12138 від 02 серпня 2016 року в розмірі 110 995, 45 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованості за кредитним договором №Z06.00208.004085460 від 06 липня 2018 року в розмірі 22 781 (двадцять дві тисячі сімсот вісімдесят одна) гривня 12 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"; ; місцезнаходження юридичної особи: 01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.№30; адреса для поштової кореспонденції: 07400, Київська область, м. Бровари, вул. Лісова, №2, поверх №4.

Відповідач: ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; місце проживання зареєстроване по АДРЕСА_1 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук