П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 року м. Київ

Справа № 357/9499/21

Провадження № 22-ц/824/12617/2024

Резолютивна частина постанови оголошена 14 серпня 2024 року

Повний текст постанови складено 15 серпня 2024 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Ольшевського П.М.

сторони: позивач ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього відповідача ОСОБА_4 , поданою адвокатом Давигора Світланою Анатоліївною, на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, постановлену у складі судді Цуранова А.Ю. 07 травня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_5 , третя особа Білоцерківська міська рада, в особі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 11 квітня 2024 року заяву позивачів в частині залишення позову без розгляду задоволено.

В частині заяви про повернення сплаченого судового збору відмовлено.

16 квітня 2024 року ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього відповідача ОСОБА_4 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про розподіл судових витрат у справі № 357/9499/21.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 07 травня 2024 задоволенні заяви ОСОБА_5 про розподіл судових витрат - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду представник ОСОБА_5 - адвокат Давигора С.А. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_5 в направити справу для продовження розгляду справи до суду першої інстанції.

Вказує, що подання позову до суду є за своєю суттю вимогою чи то майнового чи немайнового характеру, яка пред`являється до конкретно визначеної особи. В даному спорі такою особою був визначений відповідач ОСОБА_4 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_5 .

Як сторона в спорі відповідач скористався правами визначеними ст. 49 ЦПК України, уклав договір про надання професійної правничої допомоги, і в справу вступила адвокат Давигоря С.А.

Позов поданий позивачами до суду та зареєстрований з відповідним розподілом на склад суду ще 12 серпня 2021 року. За час розгляду справи минуло більше 2,5 років, протягом якого сторони всіляко використовували свої права на шкоду відповідачу, які полягала у наступному:

подання завідомо неправомірного відводу складу;

зловживання правом на подання процесуальних документів поза межами процесуальної дії - а саме на стадії судового розгляду новий представник позивачів подав клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи, яке було судом згідно ухвали від 11.04.2024 року було відмовлено;

подання заяви про залишення позову без розгляду (подане в судовому засіданні 11.04.2024 року) реалізовано після відмови у поданих клопотаннях, які були завідомо зловживанням правом сторони позивача, внаслідок недосягнення поставлених цілей (в судовому засіданні 07.05.2024 року ОСОБА_1 особисто визнав, що така заява була підготовлена завчасно на судове засідання, і він лише чекав, яке процесуальне рішення буде ухвалено у клопотанні про експертизу);

неявка позивачів, а також представників, в судові засідання, внаслідок чого судом було винесено ухвалу про залишення позову без розгляду, але це не зміна стратегії захисту, а свідоме затягування судового процесу, внаслідок чого відповідач добросовісно виконував свої обов`язки, брав участь в судових засіданнях.?

Натомість відповідачем реалізовані права в даній справі спрямовані на спростувань: - обставин спору, оскільки заявлена вимога по суті є претензією за так зване, порушення права, які позивач з власної ініціативи відмовився підтримувати.

В даній справі відповідач заперечуючи проти позову реалізувала своє право через представника, адвоката, який належно надавав професійну правничу допомогу у справі (з`являвся в судові засідання, складав та подав процесуальні документи та документи по суті позову), тобто належно виконував свої обов`язки, за що відповідач проводила оплату. Докази оплати послуг правничої допомоги наявні в матеріалах справи, а також додатково буде подано до суду акт виконаних робіт (наданих послуг) за 11.04.2024 року та фіскальний чек про оплату послуг в справі №357/9499/21.

У відзиві на апеляцій скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Шмаров О.В., посилаючись на законність та обґрунтованість постановленої ухвали просив, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суд першої інстанції без змін.

Зокрема, зазначає, що в наявній апеляційній скарзі адвоката Давигори С.А. викладаються обставини, які були вже предметом розгляду в суді апеляційної інстанції та їм надано правової оцінки, щодо неявки сторони позивача в судове засідання.

Крім того, скаржник зазначає, що на стадії судового розгляду відбулось зловживання правом, на подання процесуальних документів поза межами процесуальної дії, новим представником адвокатом Шмаровим О.В.

З цього приводу зазначає, що ним, представником позивача ОСОБА_1 вживалися всі необхідні дії щодо захисту прав та інтересів клієнта.

Він, як представник приймав участь у двох засіданнях, в засіданні яке відбулося 27 лютого 2024 року, де було заявлено відвід та в засіданні, яке відбулося 11 квітня 2024 року де було розглянуто клопотання про проведення експертизи та заявлено заяву про залишення позову без розгляду.

Чинний ЦПК України не забороняє заявляти подібне клопотання на стадії судового розгляду, оскільки ним було обґрунтовано його подання.

Вважає, що подання подібних клопотань та заяв не вказують на недобросовісність позивачів та їх представників, а розтягнутий в часі процес відбувся за рахунок того, що суд першої інстанції не виконав належним чином свої обов`язки щодо організації участі представника позивача - адвоката Масловського І.А. у розгляді справи та оскарження першої інстанції ухвали про залишення позову без розгляду.

В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку адвокат Давигора С.А. підтримала доводи апеляційної скарги.

Представником позивача адвокатом Шмаровим О.В. подано клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Третя особа: Білоцерківська міська рада в особі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області явку свого представника в судове засідання не забезпечила, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду справи.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони позивача та третьої особи.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до наступного.

Встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 11 квітня 2024 року заяву позивачів в частині залишення позову без розгляду задоволено.

В частині заяви про повернення сплаченого судового збору відмовлено.

Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу судом не вирішувалось, представник відповідача заявила про подання до суду додаткових доказів понесених судових витрат на правову допомогу.

16 квітня 2024 року законний представник відповідача - ОСОБА_5 подала заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат.

Заяву обґрунтовує тим, що позов поданий до суду та зареєстрований 12 серпня 2021 року, за час розгляду справи минуло більше 2,5 років, однак в судовому засіданні 11 квітня 2024 року сторона позивача подала клопотання про залишення позову без розгляду. Протягом розгляду справи сторона позивачів не з`являлась на судові засідання, заявляла відвід складу суду, всіляко затягувала процес, що відповідач розцінює як зловживання процесуальними правами. Це в свою чергу змушувало відповідача через свого представника користуватися професійними послугами правничої допомоги, що спричинило судові витрати.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, надано до суду наступні документи:

1) договір про надання правової допомоги від 12.01.2022, укладений між АБ «Гончар і Давигора» та ОСОБА_4 , в інтересах якого виступає ОСОБА_5 ;

2) остаточний розрахунок понесених судових витрат по справі № 357/9499/21 на суму 12 160 грн.;

3) акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 17.01.2023, на виконання договору про надання правової допомоги № 1 від 12.01.2022;

4) квитанція АБ «Гончар і Давигора» до прибуткового касового ордера № 1 від 16.01.2023 про прийняття від ОСОБА_5 коштів у справі № 357/9499/21 на суму 11 000 грн.;

5) чек ТОВ «Прайд-2016» № 778863 від 14.02.2022 про купівлю бензину на суму 1 159,90 грн.;

6) акт виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 11.04.2024, на виконання договору про надання правової допомоги № 1 від 12.01.2022.

В матеріалах справи також міститься ордер серії СА № 1023496 від 12.01.2022 на надання правничої допомоги АБ «Гончар і Давигора» ОСОБА_4 та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю Давигора С.А. серії ЧК № 000580 від 05.01.2015.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_5 про розподіл судових витрат - відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими, оскільки звернення позивачів до суду направлено на захист порушеного права, отже не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами та вважатися необґрунтованими і тягнути за собою їх обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати, а тому дійшов висновку про безпідставність вимоги законного представника відповідача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У даній справі суд враховав, що залишаючи позовну заяву без розгляду суд виходив також з принципу диспозитивності судового процесу з урахуванням позиції відповідача в цьому питанні, представники якого в судовому засіданні не заперечували відносно залишення позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 2,3 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Частиною 9 ст. 141 ЦПК України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тобто, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення і, у разі залишення позову без розгляду, відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, при цьому матеріалами справи має бути підтверджено, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими.

Системний аналіз частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України дає підстави для висновку, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами (висновок Верховного Суду у постанові від 31 січня 2022 року у справі № 462/1026/19).

Під зловживанням процесуальними правами законом у ст. 44 ЦПК України визначено наступне. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. В залежності від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

В свою чергу процесуальним законом не визначено поняття необґрунтованих дій сторони.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 28.01.2019 року у справі № 619/1146/17-ц, саме по собі звернення з позовом до суду чи неявка сторони у судове засідання не свідчить про необґрунтованість дій позивача, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивача, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 148/312/16-ц зазначено, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Встановлено, що 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_5 , третя особа Білоцерківська міська рада в особі Управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області про зобов`язання вчинити дії, в якій позивачі просили суд зобов`язати ОСОБА_1 прибрати суцільну бетонну огорожу, металеву огорожу та бетонні блоки по всьому периметру земельної ділянки з кадастровим номером 0:06:007:0045, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні та призначено підготовче судове засідання 26 січня 2022 року.

Згідно протоколу судового засідання від 26 січня 2022 року, у зв`язку з неявкою сторін у справі, розгляд справи відкладено на 14 лютого 2022 року (т.2, а.с.99). При цьому, матеріали справи містять розписку про повідомлення, як позивача та його представника, так і відповідача про призначення підготовчого засідання на 14 лютого 2022 року (т. 2, а.с. 100).

28 січня 2022 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву з запереченнями на позов.

14 лютого 2024 року в підготовчому засіданні приймали участь, як сторона позивача, так і сторона відповідача. (т.2 а.с. 151-153)

Розгляд справи відкладено на 28 лютого 2022 року.

Згідно протоколу судового засідання від 28 лютого 2022 року, у зв`язку з неявкою сторін у справі, розгляд справи відкладено на 21 квітня 2022 року (т.2 а.с.155). При цьому, матеріали справи містять розписку про повідомлення позивача ОСОБА_6 про призначення підготовчого засідання на 21 квітня 2022 року (т.2, а.с. 156)

21 квітня 2024 року в підготовчому засіданні приймали участь, як позивач, так і представник відповідача. ( т.2 а.с. 177-178)

В підготовчому засіданні 21 квітня 2024 року суд на місці ухвалив закрити підготовче провадження та призначити розгляд справи по суті на 25 травня 2022 року.

Згідно протоколу судового засідання від 25 травня 2022 року, у зв`язку з неявкою сторін у справі, розгляд справи відкладено на 25 липня 2022 року (т.2 а.с.197-198). При цьому, матеріали справи містять розписку про повідомлення, представника відповідача ОСОБА_5 про розгляд справи на 25 липня 2022 року (т.2 а.с. 199)

Згідно протоколу судового засідання від 25 липня 2022 року, у зв`язку з неявкою сторін у справі, розгляд справи відкладено на 08 вересня 2022 року (т.2 а.с.204). При цьому, матеріали справи містять розписку про повідомлення, позивача ОСОБА_6 , а також представника відповідача ОСОБА_5 та її адвоката Давигору С.А. про розгляд справи 08 вересня 2022 року (т.2 а.с. 205)

Згідно протоколу судового засідання від 08 вересня 2022 року, клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 11 жовтня 2022 року (т.2 а.с.223-224). Матеріали справи містять розписку про повідомлення, представника відповідача ОСОБА_5 та її адвоката Давигору С.А. про розгляд справи 11 жовтня 2022 року (т.2 а.с. 225)

Згідно довідки Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, 11 жовтня 2022 року справу знято з розгляду з інших причин та відкладено на 30 листопада 2022 року.

Згідно протоколу судового засідання від 30 листопада 2022 року, клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, розгляд справи відкладено на 16 січня 2023 року (т.3 а.с.25-26).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 16 січня 2023 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі ч. 3 ст. 257 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Постановою Київського апеляційного суду 11 жовтня 2023 скасовано ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2023 року та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Після надходження матеріалів справи на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, судове засідання призначено 27 лютого 2024 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 лютого 2024 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Цуранова А.Ю. від розгляду даної справи.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2024 року залишено без розгляду клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шмарова О.В. про призначення судової земельно-технічної експертизи.

Звертаючись із заявою про розподіл судових витрат представник відповідача посилалася не те, що залишення позову без розгляду свідчить про недобросовісне використання позивачами процесуальних прав, а в деяких випадках, і про пряме зловживання ними, що суперечить завданню цивільного судочинства, порушує право відповідача на судовий розгляд протягом розумного строку і є підставою для покладення на позивачів усіх витрат на правничу допомогу.

Разом з тим, обставини які встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції, не свідчать про зловживання позивачем ОСОБА_1 своїм процесуальним правами.

Посилання представника відповідача в апеляційній щодо зловживання позивачами своїми правами, що полягало у неявці позивачів та їх представників в судові засідання, внаслідок чого судом було винесено ухвалу про залишення позову без розгляду, не заслуговують на увагу, та відхиляються судом як безпідставні, оскільки як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивачі, зокрема ОСОБА_1 та його представник, сумлінно користувалися наданими їм процесуальними правами, з`являлися в судові засідання, заявляли клопотання, а відмова суду у задоволенні того чи іншого клопотання не свідчить про зловживання наданими правами.

Крім того, ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача вже була предметом розгляду в суді апеляційної інстанції та їм надано правової оцінки, щодо неявки сторони позивача в судове засідання.

Також, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що апелянтом не доведена наявність підстав для висновку щодо необґрунтованості та незаконності ухвали суду першої інстанції, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвали суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,368,374,379, 381-382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє в інтересах малолітнього відповідача ОСОБА_4 , подану адвокатом Давигора Світланою Анатоліївною, залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна