Дата документу 23.08.2024 Справа № 335/1230/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 335/1230/24 Головуючий у І інстанції: Апаллонова Ю.В.
Провадження № 22-ц/807/1584/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник за довіреністю ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авікон Груп» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2024 року ТОВ «Авікон Груп» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 27 жовтня 2020 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 (надалі за текстом «Будинок») та ТОВ «Авікон Груп» укладено договір № 024/у (надалі за текстом «Договір») про надання послуги з управління вказаним багатоквартирним будинком.

За умовами Договору позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління Будинком згідно з визначеним в договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати такі послуги за узгодженим сторонами тарифом.

Згідно із пунктом 3.1 Договору ціна послуги з управління на момент його укладення становила 4,04 грн за 1 кв. м. загальної площі квартири. На підставі пункту 3.5. Договору та згідно з Наказом № 205-А/93 від 31 травня 2023 року про індексацію вартості послуги з управління багатоквартирним будинком з 01.06.2023 р. ціну послуги було збільшено до 4,19 грн за 1 кв.м. Пунктом 3.3. Договору визначено, що кожен співвласник Будинку повинен сплачувати нараховані йому відповідно до договору платежі на банківський рахунок Заявника щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Договір набрав чинності 01 грудня 2021 року (пункт 10.1 договору) та, за відсутності письмової заяви від жодної із сторін про відмову від нього за два місяця до закінчення річного строку дії (пункт 10.2 договору), наразі продовжує діяти.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_2 . Загальна площа квартири складає 43,6 кв.м. За період з грудня 2021 року по січень 2024 року заявник надав відповідачам послуги з управління Будинком на загальну суму 4 631,96 грн, однак відповідачі свої зобов`язання з оплати спожитих послуг не виконують, станом на 31.01.2024 р. заборгованість складає 4 631,96 грн.

На підставі вказаного позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авікон Груп», 4 631,96 грн заборгованості із сплати послуги за утримання багатоквартирного будинку, 44,25 грн неустойки, 227,57 грн інфляційних втрат, 36,37 грн відсотків, а всього 4 940,15 грн та, крім того, витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Авікон Груп» 2 315,98 грн заборгованості із сплати послуги за утримання багатоквартирного будинку, 22,12 грн неустойки, 113,78 грн інфляційних втрат, 18,18 грн відсотків, витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авікон Груп» 2 315,98 грн заборгованості із сплати послуги за утримання багатоквартирного будинку, 22,12 грн неустойки, 113,78 грн інфляційних втрат, 18,18 грн відсотків, витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 грн.,

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник за довіреністю ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2024 року повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не надав доказів того, що саме ОСОБА_1 належить право власності на частину квартири. Крім того, судом ухвалено рішення про стягнення заборгованості з кожного з відповідачів, а не солідарно, як то просив позивач. Також у скарзі зазначено про недоведеність наданих позивачем послуг з утримання будинку, а судом не задоволено жодного поданого відповідачами клопотання щодо витребування доказів.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Авікон Груп» заперечує проти доводів скаржника, просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані належні та допустимі докази в обґрунтування своїх вимог, наданий позивачем розрахунок заборгованості є правильним, що відповідачами не спростовано належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджено матеріалами справи, що 27 жовтня 2020 року між співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та ТОВ «Авікон Груп» укладено договір № 024/у про надання послуги з управління вказаним багатоквартирним будинком.

За умовами Договору позивач зобов`язався надавати співвласникам послуги з управління Будинком згідно з визначеним в договорі переліком, а співвласники зобов`язались оплачувати такі послуги за узгодженим сторонами тарифом.

Види робіт і послуг, які включає в себе послуга з управління сторони визначили у пункті 1.4 договору, а періодичність їх виконання та більш детальний опис у додатку №3 до договору.

Згідно із пунктом 3.1 Договору ціна послуги з управління на момент його укладення становила 4,04 грн за 1 кв. м. загальної площі квартири.

На підставі пункту 3.5. Договору та згідно з Наказом № 205-А/93 від 31 травня 2023 року про індексацію вартості послуги з управління багатоквартирним будинком з 01.06.2023 р. ціну послуги було збільшено до 4,19 грн за 1 кв.м.

Пунктом 3.3. Договору визначено, що кожен співвласник Будинку повинен сплачувати нараховані йому відповідно до договору платежі на банківський рахунок Заявника щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Договір набрав чинності 01 грудня 2021 року (пункт 10.1 договору) та, за відсутності письмової заяви від жодної із сторін про відмову від нього за два місяця до закінчення річного строку дії (пункт 10.2 договору), наразі продовжує діяти.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , кожній належить по частині вказаної квартири. Загальна площа квартири складає 43,6 кв.м.

За період з грудня 2021 року по січень 2024 року позивач надав відповідачам послуги з управління будинком на загальну суму 4 631,96 грн, а відповідачами жодного разу не здійснено оплату за послуги з управління.

За положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»:

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;

управитель багатоквартирного будинку це фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком це результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору (пункт 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» за рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Положеннями статей 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу вимог частини 4 статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом за власні кошти. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпечення збереження його властивостей тощо. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Опалення є однією із витрат пов`язаною зі зберіганням майна, а отже оплата за надані послуги для сталого функціонування приміщення є обов`язком власника.

Згідно зі статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Частиною 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею, зокрема, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.7 Договору встановлено, що за порушення строків оплати послуг, які надаються позивачем, співвласники будинку сплачують пеню із розрахунку 0,01% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше суми заборгованості.

Пеня нараховується окремо кожному співвласнику, який несвоєчасно та/або не в повному обсязі оплатив послугу з управління будинком.

Якщо зобов`язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі передбачені ст. 625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не надав доказів того, що ОСОБА_1 належить вказаної квартири спростовуються наступним.

З матеріалів справи вбачається, зокрема, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08 листопада 2023 року, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в рівних частках (по частки).

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначав, що прізвище ОСОБА_1 до шлюбу було « ОСОБА_6 ».

Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших співвласників квартири АДРЕСА_3 матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності у неї на праві власності вищезазначеної квартири.

Встановивши, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_3 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для покладення на ОСОБА_1 , як на співвласника майна, обов`язку щодо його утримання, та, відповідно, сплати внесків, які встановлені договором № 024/у від 27 жовтня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів надання позивачем послуг з управління багатоквартирним будинком є необґрунтованими, оскільки жодних доказів того, що скаржниця не отримувала послуг з управління будинком та прибудинковою територією, або неналежного їх виконання позивачем скаржниця не надала.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.

Доводів щодо незгоди із розміром нарахування щомісячної заборгованості по внескам, апеляційна скарга не містить, стягнена судом сума відповідає вимогам позивача та наведеним ним розрахункам, що не спростовані скаржником. Крім того, у скарзі відсутні й доводи щодо стягнення заборгованості, неустойки та інфляційних втрат з ОСОБА_3 .

Посилання у скарзі на вихід суду за межі позовних вимог в частині стягнення заборгованості окремо з кожного відповідача, а не в солідарному порядку, що заявлялось у позові, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.

Відповідно до статті 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України).

Враховуючи, що зобов`язання зі сплати грошових коштів є подільним, і в цьому зобов`язанні беруть участь два відповідачі, кожен з яких повинен виконати обов`язок в рівній частці кожного у спільному майні, тобто по 1/2 частині, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, стягнувши грошові кошти з відповідачів на користь позивача не солідарно, а в рівних частках, що відповідає положенням ст. 540 ЦК України і не вважається виходом за межі позовних вимог.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, правильно встановив обов`язок відповідачів сплатити суму заборгованості зі сплати послуги за утримання багатоквартирного будинку, а також суму неустойки та інфляційних втрат.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду в їх оцінці.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, при вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а доводи ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник за довіреністю ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2024 року - залишити без змін.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, ст. 375, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник за довіреністю ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: