22.08.2024 Суддя Шевченко С. В..
Справа № 644/1853/17
Провадження № 2/644/1657/24
РІШЕННЯ

іменем України

22 серпня 2024 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Шевченка С.В., розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

у с т а н о в и в :

23.03.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та зазначив, що між ним та ОСОБА_2 25 грудня 2016 року укладено договір позики відповідно до якого останньому надано в борг 5000 доларів США, які він зобов`язався повернути у встановлений договором строк, а саме до 23.01.2017 року.

Відповідач на виконання договору отримав від позивача 5000 доларів США, однак у зазначений в договорі строк суму позики не повернув.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму позики еквівалентну 5000 доларів США в національній валюті України за офіційним курсом НБУ в сумі 135 000 гривень, неустойку (пеню) за невиконання зобов`язання 6110,13 грн., інфляційні втрати 2849,85 грн., 3 % річних за користування грошовими коштами 655,00 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору.

10.08.2017 судом було ухвалене заочне рішення про задоволення позову у повному обсязі.

07.03.2024 заочне рішення було скасоване за заявою відповідача.

Позивач подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, у поданих до суду поясненнях посилався на те, що жодного договору позики він з позивачем не укладав і ніяких боргових розписок не підписував.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами судом встановлено, що 25 грудня 2016 року ОСОБА_2 було складено розписку на підтвердження факту отримання від ОСОБА_1 позики у розмірі 135000 грн, що за поточни курсом дорівнювало 5000 долірв США. Позику ОСОБА_2 зобовязувався повернути до 23.01.2017 року.

Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно вимог ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно ст.ст.1046,1047,1048,1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 263 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Позивачем надано суду оригінал боргової розписки, з якої вбачається, що ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 135 000 гривень, які зобов`язався повернути в строк до 23.01.2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ч.ч.1,2 ст. 615 ЦК України, у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або у повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження наявності обставин, викладених ним у поясненнях проти позову.

Отже, оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики в частині повернення позивачу ОСОБА_1 наданої ним позики, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суму позики в повному обсязі.

Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За період з 23.01.2017 року по 23.03.2017 року, тобто на дату звернення до суду з позовом, термін прострочення складає 59 днів.

Таким чином, відповідач має також сплатити позивачу інфляційні витрати на суму боргу 135 000 гривень за 59 днів прострочення, з урахуванням індексу інфляції, який за січень 2017 року склав 101,1 %, за лютий 2017 року 101%, в розмірі 2849,85 грн.

Крім того, відповідач має сплатити на користь позивача 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 135 000 грн. протягом 59 днів прострочення, в розмірі 655 грн.

Зважаючи на те, що викладені вище позовні вимоги є обґрунтованими і не змінені позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для їх задоволення.

Поряд з цим, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що строни домовились про встановлення неустойки в разі прострочення боржника, суд в цій частині вимог відмовляє.

Позивач ОСОБА_1 при зверненні до суду з вказаним позовом сплатив судовий збір в сумі 1446,15 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 76-83, 89, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 135 000 (сто тридцять п`ять тисяч) грн., інфляційні втрати 2849,85 грн. (дві тисячі вісімсот сорок дев`ять гривень 85 копійок), 3% річних за користування грошовими коштами 655,00 грн. (шістсот п`ятдесят п`ять).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1385,04 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 23.08.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя С.В. Шевченко