01.08.2024 Єдиний унікальний номер 205/8939/23
Провадження №2/205/1493/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2024року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі

головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря судового засідання Соза Відал А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що її прабаба ОСОБА_2 , та прадід ОСОБА_3 , маючи у фактичному користуванні земельну ділянку площею 1096кв.м., у 1932році побудували без належним чином оформленого дозволу домоволодіння, що складалося з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 54,1кв.м., житловою 32,0кв.м. та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 , де були і зареєстровані. ОСОБА_2 , померла у 1980році, ОСОБА_3 , помер у 1963році. Їх син, дід позивача, ОСОБА_4 з сім`єю: дружиною ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 проживали та були прописані у вказаному житловому будинку. 12.08.1959 року дід ОСОБА_4 отримав в інспекції державного архітектурного контролю дозвіл на реконструкцію та будівництво за № 655 від 12.08.1959 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У цей же період була розроблена технічна документація на земельну ділянку за вказаною адресою площею 1096кв.м., а також зроблена перша інвентаризація та виготовлений технічний паспорт на домоволодіння, де користувачем зазначений ОСОБА_4 . В подальшому 01.02.1991року техніком Дніпропетровського МБТІ було складено акт щодо належності домоволодіння та проведено чергову інвентаризацію і видано новий технічний павпорт на домоволодіння з відміткою про самочинне будівництво. Після отримання технічного паспорту на домоволодіння ОСОБА_4 звернувся до міської ради з заявою про узаконення зазначеного домоволодіння, почав збирати всі необхідні довідки з приводу оформлення правовстановлюючих документів на землю та будівлі. У цей же період була розроблена технічна документація на водопостачання, яка була заведена до житлового будинку та експлуатується з теперішнього часу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що складалася з зазначеного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке було фактично набуто ОСОБА_4 шляхом прийняття спадщини після смерті його батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які збудували його у 1932році, а реконструкції було проведено ОСОБА_4 . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 були його дружина ОСОБА_5 та його син ОСОБА_6 , який доводиться позивачу батьком. На день смерті ОСОБА_4 .. обидва спадкоємці були зареєстровані у вказаному житловому будинку, і фактично у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України ( в редакції 1963року) прийняли спадщину, що підтверджується копіями довідок з місця реєстрації та копією домової книги. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , мати батька позивача. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 був син ОСОБА_6 , який не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а отримав її фактично, бо проживав та був зареєстрований у даному будинку. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 . Єдиною спадкоємицею після його смерті була позивач, яка була зареєстрована у спадковому будинку разом з батьком, і фактично, у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину після смерті батька. У серпні 2023року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ковальової Є.Є., де була відкрита спадкова справа № 20/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 73519044 від 09.08.2023року. 09 серпня 2023 року позивач отримала Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, де нотаріус зазначив про відсутність у спадкоємця правовстановлюючих документів на зазначене домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , тому видати свідоцтво про право на спадщину немає можливості. Відсутність правовстановлюючих документів на домоволодіння перешкоджає їй реалізувати свої спадкові права, тому вона звернулася до суду і просить встановити юридичний факт набуття ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі дозволу інспекції державного архітектурного контролю на реконструкцію та будівництво за № 655 від 12.08.1959року. Встановити юридичний факт прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті батька ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити судовий розгляд в порядку загального цивільного провадження.

Представник відповідача Дніпровського міської ради Романчук М.М. надав суду відзив на позов. У відзиві представник відповідача просив відмовити позивачці у задоволенні позову, оскільки вважає, що за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а позивач не довела, що право власності було належним чином зареєстровано за спадкодавцем.

16 жовтня 2023р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона не погодилась з позицією представника відповідача. Позивач, в обгрунтування своїх заперечень навела практику Верховного Суду України та Верховного Суду, а саме Постанову Верховного Суду від 28 червня 2023року по цивільній справі №303/1176/17, провадження № 61-7383 св 22.

30 серпня 2023 року ухвалою суду за клопотанням позивача витребувано від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни належним чином завірену копію спадкової справи № 20/2023, заведеної після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На виконання ухвали суду від Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ковальової Євгенії Євгеніївни надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 20/2023, заведеної після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 20 грудня 2023 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Сорока Т.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення аналогічні змісту позову та відповіді на відзив. Просила суд задовольнити позовні вимоги

Відповідач Дніпровська міська рада у судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про день, час і місце розгляду справи, тому суд, відповідно до ст. 223 ЦПК України, розглянув справу без присутності відповідача та вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Стаття 77 ЦПК України передбачує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком якої був ОСОБА_6 .

18 грудня 2010 року ОСОБА_8 уклала шлюб з ОСОБА_9 , після чого змінила прізвище на ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про одруження від 18.12.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_6 , батьками якого були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження за № 2, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Одеса).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районного ради м. Дніпропетровська згідно до актового запису № 1217 від 04.06.1998року. Після його смерті в нотаріальній конторі спадщина не відкривалась і ніким не оформлювалась, але спадкоємці дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 мешкали у будинку за місцем реєстрації спадкодаця, який йому дістався після смерті батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які збудували його у 1932році, а реконструкції було проведено ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області згідно до актового запису № 1767 від 25.02.2006року. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 був син ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області згідно до актового запису № 3544 від 14.05.2009року. Спадщину фактично прийняла ОСОБА_8 , яка була зареєстрована разом зі спадкодавцем на день його смерті, що підтверджується довідкою про зареєстрованих осіб від 10.06.2014року.

У передбачений діючим законодавством строк позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що нею не надано документів на підтвердження реєстрації права власності за спадкодавцем.

З відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» № 6987 від 11.07.2023року вбачається, що за адесою: АДРЕСА_1 відсутні відомості щодо реєстрації права власності. Первинну інвентаризацію було поведено у 1960 році за замовленням ОСОБА_4 . У подальшому в 1991 році згідно замовлення ОСОБА_5 проінвентаризовано житловий будинок літ. А-1 (рік побудови 1932, загальною площею 54,1 кв.м, житловою 32,0 кв.м.) стіни сараю літ Б, погріб літ. Г, сарай літ. В, навіс літ. Ж, душ літ. Д, вбиральня літ. Е, колодязь літ. К, споруди № 1-4, та виставлено штамп, що все домоволодіння побудовано самочинно.

Згідно до плану ОСОБА_4 отримав в інспекції державного архітектурного контролю дозвіл на реконструкцію та будівництво за № 655 від 12.08.1959 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

01.02.1991року техніком Дніпропетровського МБТІ було складено акт щодо належності домоволодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та проведено чергову інвентаризацію і видано новий технічний павпорт на домоволодіння з відміткою про самочинне будівництво.

Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, складеного ФОП ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , складається з житлового будинку літ. А1-1, прибудови літ. А2-1, прибудови а 3-1, загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 30,6кв.м., ганку літ. а4, літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, входу в погріб літ. Г, літнього душу літ. Д, вбиральні літ. Е, вольєру літ. Ж, гаражу ( тимчасового) літ. З, навісу літ. К, гаражу літ. Л, споруд № 1-8,І.

Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , не належить до самочинного будівництва та не потребує введення в експлуатацію, оскільки побудовано до 05 серпня 1992року, що зазначено в акті від 16.07.2023року, складеного ФОП ОСОБА_11

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були прописані( зареєстровані) до дня своєї смерті, що зафіксовано у домовій книзі житлового будинку за адесою: АДРЕСА_1 .

До прийняття постанови КМУ від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку ведення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року.

Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03.08.2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку з здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.

Частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 527 ЦК Української РСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з`ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно (будинок, споруда); 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Відповідно до абзацу третього частини другої статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України від 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відтак, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13 та у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 559/375/16-ц (провадження № 61-31049св18).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались як акти органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до пункту 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року.

Згідно з пунктом 3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних та житлово-комунального господарства, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24 червня 2011 року № 91, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, громадські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, індивідуальні житлові будинки, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі. Єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатами його технічної інвентаризації.

За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщинине проживав постійно із спадкодавцем, маєподати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При вирішенні даного спору слідує застосовувати законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення, зокрема Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" і прийняту відповідно до цього Указу постанову Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Так, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинностіЗаконом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного Кодексу України( в редакції 1963року), спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. ВС наголошує, що згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР, спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Ч. 3 п. 6 постанови пленуму ВССУ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначає, що спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 зазначено, що при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину.

Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР.

Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування».

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Така правова позиція викладена викладена в постанові Верховного суду від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, яку суд, відповідно до ч.4 с.263 ЦПК України, враховує при ухваленні рішення.

Проаналізувавши вищевикладене, суд дішов висновку, що встановлення юридичного факту прийняття спадщини ОСОБА_6 після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_6 вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті батька, що підтверджується матеріалами справи, відповідно прийняв спадщину та набув права власності на таке спадкове майно, тому вимоги щодо встановлення такого факту є зайвими при вирішенні справи за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Таким чином, встановивши, що позивач постійно проживала із останнім спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємиця за законом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину, а також те, що батько позивача ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_4 , яке в свою чергу прийняла донька позивач по справі ОСОБА_1 , матеріалами справи підтверджено наявність правоустанавлюючих документів, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку спадкування, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на вищевказане спадкове нерухоме майно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання права власності на вищевказане домоволодіння в порядку спадкування підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про встановлення факту набуття ОСОБА_4 права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі дозволу інспекції державного архітектурного контролю на реконструкцію та будівництво за № 655 від 12.08.1959року, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини щодо встановлення факту, який має юридичне значення, регулюються гл. 6 розд. IV ЦПК України.

Аналіз положень ст. 315 ЦПК України свідчить про те, що факт проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Факти, що мають юридичне значення, це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин, а саме з питанням спадкування.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Оскільки право на реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 входить до спадкової маси після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то факт набуття права власності на житловий будинок за померлим встановленню у судовому порядку не підлягає, бо встановлення юридичних фактів в інтересах померлих суперечить нормам цивільного права та процесуального законодавства, внаслідок чого суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині вимог про встановлення факту набуття ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі дозволу інспекції державного архітектурного контролю на реконструкцію та будівництво за № 655 від 12.08.1959року.

Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було.

Керуючись ст.ст. 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ковальова Євгенія Євгеніївна, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку літ. А1-1, прибудови літ. А2-1, прибудови а3-1, загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 30,6кв.м., ганку літ. а4, літньої кухні літ. Б, сараю літ. В, входу в погріб літ. Г, літнього душу літ. Д, вбиральні літ. Е, вольєру літ. Ж, гаражу ( тимчасового) літ. З, навісу літ. К, гаражу літ. Л, споруд № 1-8,І.

У задоволені позову в частині вимог про встановлення юридичних фактів щодо прийняття спадщини ОСОБА_6 , після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо набуття ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на підставі дозволу інспекції державного архітектурного контролю на реконструкцію та будівництво за № 655 від 12.08.1959року, відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 6159,20 гривень покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.О. Костромітіна