ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8641/23 Номер провадження 22-ц/814/1816/24Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.,

розглянула в порядку письмового провадження без виклику учасників у м.Полтаві справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Універсал банк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2023 року (час ухвалення судового рішення з 13:58:42 до 14:20:11; дата виготовлення повного текста судового рішення 01 січня 2024 року) у справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

у с т а н о в и в:

У вересні 2023 АТ «Універсал банк» звернулося до суду із вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на його користь 156 958,84 грн заборгованості за договором надання банківських послуг «Monobank» від 15.05.2018.

В обгрунтування заявлених вимог посилалося на те, що 15.05.2018 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 15.05.2018 року. На підставі укладеного договору відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, кошти не повертала, прострочення щомісячного платежу за договором сягнуло 90 днів, у зв`язку із чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язань, та станом на 01.08.2023 утворилася заборгованість в сумі 156 958,84 грн, яку вона в добровільному порядку не погашає.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2023 року позов Акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» непогашене тіло кредиту у сумі 69 513,12 грн і судовий збір в розмірі 695,13 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Універсал банк», посилаючись не порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що 15.08.2018 відповідачка повідомила про свою згоду з умовами надання банківських послуг, які надає позивач за договором про надання банківських послуг «Monobank», на підтвердження чого у мобільному додатку відповідачка ввела ОТР-пароль, який попередньо був надісланий на зазначений мобільний номер.

Відповідачка підписала анкету-заяву і договір про надання банківських послуг, отже погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, а також визнала, що електронний підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не дослідив механізму отримання послуг проєкту Монобанк, а також процедуру ознайомлення споживача із умовами та правилами обслуговування рахунків фізичних осіб, тарифами, таблицею розрахунку вартості кредиту, паспортом споживчого кредиту.

Як вбачається із виписки про рух коштів, відповідачка неодноразово здійснювала банківські операції із використанням власної картки та кредитних коштів, отже вона автоматично погоджувалася із змінами та доповненнями до договору про надання банківських послуг від 15.05.2018.

Загальна сума заборгованості відповідачки розрахована у відповідності до погоджених із нею умов кредитування.

25 липня 2024 року до апеляційного суду надійшов відзив адвоката Ткаченко С.В.. представника ОСОБА_1 , в якому прохають апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

В обґрунтування зазначають. що судом першої інстанції вірно встановлено, що з руху коштів по картці від 25.10.2023 року, який було подано позивачем до відповіді на відзив, вбачається, що відповідачкою за період користування картою було витрачено всього 156 594,82 грн. При цьому нею було внесено на карту власних коштів у розмірі 87 081,70 грн. Тому вважають, що сума заборгованості у розмірі 69 513,12 грн є залишком коштів по тілу кредиту та не заперечували проти стягнення відповідних коштів.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити з таких підстав.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2018 ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 15 травня 2018 року. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.14).

На підставі укладеного договору від 15.05.2018 ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 70 000 грн, спеціальним платіжним засобом якого платіжна картка НОМЕР_1 .

У випадку, якщо істотне порушення клієнтом зобов`язань не буде усунуто протягом строку, зазначеного у пункті 5.18, кредит стає у формі «на вимогу», а банк не пізніше наступного робочого дня за допомогою мобільного додатку направляє клієнту вимогу про повне повернення всієї суми заборгованості за кредитом (з урахуванням відсотків) та нарахованих штрафних санкцій. З моменту направлення вимоги і до повного погашення на залишок суми заборгованості нараховується штраф в розмірі 100 грн та пеня у розмірі 6,2 % на місяць за кожен день прострочення виконання (пункт 5.19) (а.с.26, 28-29, 30-32).

Станом на 28.12.2022 року ОСОБА_1 прострочила зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором понад 90 днів, у зв`язку з чим відбулося істотне порушення клієнтом зобов`язання, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Тому Банк 28 грудня 2022 року направив повідомлення «пуш» про необхідність погасити суму заборгованості.

Загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором надання банківських послуг від 15.05.2018 за розрахунками банка становить 156 958,84 грн (а.с.8-13).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до руху коштів по картці від 25.10.2023, яка долучена Банком до відповіді на відзив, вбачається, що за період користування картою було витрачено 156 594,82 грн, при цьому ОСОБА_1 внесла на карту 87 081,70 грн. Таким чином, залишок коштів по тілу кредиту складає 69 513,12 грн. Банк зазначає, що заборгованість за тілом кредиту 156 958,84 грн, в той час як кредитний ліміт за тілом складає 70 000 грн. В цю суму Банком включені і розстрочка по витраті, щомісячний платіж, відсотки за користування кредитом. Аналогічна правова позиція міститься в Постанові ВС від 18.05.2022 р. (справа №697/30/20). Враховуючи вищевикладене, суд вважав, що з відповідачки підлягає стягненню непогашене тіло кредиту 69 513,12 грн.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи, частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

У постанові ВС від 18 травня 2022 року (справа №697/302/20) підтверджено, що саме наведений вище підхід до оцінки факта узгодження між сторонами істотних умов договору застосовується також і у межах правовідносин, що виникають у зв`язку із укладенням кредитного договору у системі Monobank, що запроваджена (практикується) АТ «Універсал Банк».

Окрім того, у постанові ВС від 23 травня 2022 року (справа №393/126/20) викладена правова позиція про те, що «ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.»

У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду світлокопію анкети-заяви (а.с.14), яка не містить істотних умов договору: суми кредита, розміру процентів за користування кредитом, строків повернення коштів, тощо, витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи (а.с.15-29), паспорт споживчого кредита (а.с.30-32), у якому зазначено, що викладена у ньому інформація є актуальною до 01 січня 2023 року, а також розрахунок заборгованості (а.с.8-13).

Зазначені документи з підстав наведених вище не є такими, що підтверджують узгодження між сторонами усіх істотних умов укладеного договору, зокрема суми кредита, строків повернення кредитних коштів, проценти за користування кредитними коштами, штрафні санкції за порушення умов договору, тощо.

Перевіряючи обгрунтованість вимог Банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредита, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року.

Сторонами у справі суду надані виписки по рахунку відповідачки (а.с.58-72, 86-114), якими підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором.

Достовірність відомостей, зазначених у виписках по рахунку, учасниками справи не заперечується.

Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку від 25.10.2023 (а.с.86-114), апеляційний суд встановив, що за період з 15.05.2018 по 01.08.2023 ОСОБА_1 використала 234 749,19 грн кредитних коштів і повернула на картковий рахунок 139 144,63 грн, тобто, враховуючи сукупний розмір витрачених і повернутих відповідачкою за весь період користування кредитом коштів, слід визначити заборгованість за тілом кредита у сумі 95 634,56 грн (234 749,19 - 139 144,63).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

З наведених обставин рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши суму заборгованості, яка підлягає до стягнення із 69 513,12 грн до 95 634,56 грн.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал банк» задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 грудня 2023 року змінити, а саме збільшити суму заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 15.05.2018, яка підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк», з 69 513 грн 12 коп. до 95 634 грн 56 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 21 серпня 2024 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І. Дорош

В.М. Триголов