1Справа № 335/188/19 4-с/335/37/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 серпня 2024 року м.Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Рибалко Н.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Рибалко Наталі Іванівни від участі в розгляді скарги ОСОБА_1 до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на постанову про відкриття виконавчого провадження, -
Ухвалою суду від 19.06.2024 року скаргу ОСОБА_1 до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на постанову про відкриття виконавчого провадження визнано неподаною та повернуто скаржнику.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.08.2024 року ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.06.2024 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
21.08.2024 від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Рибалко Н.І. від розгляду її скарги у справі з посиланням на те, що заявниця не погоджується з процесуальними діями судді при винесенні ухвали від 19.06.2024 року, оскільки вона не отримувала ухвалу від 24.05.2024 року про усунення недоліків, тому не мала можливості обдумати її виконання. Також вважає, що виконавчий лист на виконання рішення суду від 09.10.2019 був оформлений та виданий з порушеннями законодавства. Крім того, зазначає що суддя висловила своє ставлення до наслідків визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню в ухвалі від 16.02.2024, яка була скасована апеляційним судом, чим фактично висловила заперечення можливості задоволення її скарги, яка перебуває на розгляді.
Розгляд заяви про відвід здійснюється без повідомлення учасників справи в порядку ч. 8 ст. 40 ЦПК України.
Дослідивши зміст заяви про відвід та доданих до них матеріалів, доходжу висновку, що ця заява є необгрунтованою з таких підстав.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо є інші обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з ч. 2 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.
Частиною 3 статті 39 ЦПК України передбачено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Частиною 4 ст. 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Як вбачається зі змісту заяви про відвід, підставою для відводу судді заявниця вважає процесуальні дії судді при винесенні ухвали від 19.06.2024 року (вона не отримувала ухвалу від 24.05.2024 року про усунення недоліків, тому не мала можливості обдумати її виконання), порушення законодавства при оформленні та видачі виконавчого листа на виконання рішення суду від 09.10.2019, та висловлення позиції судді при розгляді її заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в ухвалі від 16.02.2024, яка була скасована апеляційним судом.
Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід судді Рибалко Н.І. суд вважає, що викладені заявницею доводи не свідчать про упередженість судді, а зводяться до незгоди з ухваленим суддею процесуальними рішеннями та мотивами, покладеними в їх основу.
Незгода учасника провадження з процесуальними діями та рішеннями судді, навіть якщо вони становлять, на думку такого учасника, порушення вимог процесуального закону, не є підставою для відводу судді, але можуть бути підставою для оскарження відповідного судового рішення у встановленому законом порядку.
Отже, на думку судді, якому заявлено відвід, такий відвід не є обґрунтованим.
Підсумовуючи викладене, суд не вбачає достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення заяви позивача, так як нею не наведено обґрунтованих тверджень, які викликали б сумніви в неупередженості судді, передбачені ст. 36 ЦПК України підстави для відводу відсутні, тому суд вважає заяву про відвід необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
Разом з тим, суд вважає за доцільне заявити самовідвід від участі у розгляді як головуючої судді у справі за скаргою ОСОБА_1 до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на постанову про відкриття виконавчого провадження з огляду на наступне.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає самовідводу, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Виходячи з ч. 1, ч. 9, ч. 12 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу. Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.
ОСОБА_1 у скарзі на дії державного виконавця просить визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Омельяненка А.П. від 03.01.2024 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 335/188/19 від 22.02.2023 про стягнення 617,40 грн. судового збору.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2019 року у справі № 335/188/19 позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь К`МТМ» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 3920 грн.36 коп.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 06.02.2020 рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 09.10.2019 року залишено без змін.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2024 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.05.2024 ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 16.02.2024 скасовано, прийнято постанову про задоволення заяви ОСОБА_1 , виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрат по сплаті судового збору у розмірі 617 грн.40 коп. визнано таким, що не підлягає виконанню.

В силу змісту ст. 6 Конвенцією «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до п.1.1. Бангалорських принципів поведінки судді суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від будь-якого стороннього впливу, спонукань, тисків, погроз або втручання, прямого чи опосередкованого, здійснюваного з будь-якої сторони та маючого на меті будь-які цілі.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, неупередженість судді при розгляді справи презюмується, що викладено у рішеннях по справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко та Мартиненко проти України».

У справі «Пєрсак проти Бельгії» від 01.10.1982 р. Європейський суд уточнив зміст поняття «неупереджений суд», зазначивши, що для того, щоб суди могли вселяти громадськості необхідну довіру, слід враховувати також і питання їх внутрішньої організації. Правова позиція Суду по цій справі полягає в тому, що суб`єктивний підхід до неупередженості відображає особисті переконання цього судді у конкретній справі, об`єктивний визначає, чи мали місце достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Презумпція особистої неупередженості діє до тих пір, поки не доведено інше. Будь-який суддя, відносно неупередженості якого є законні сумніви, повинен вийти зі складу суду, який розглядає справу. Інакше підривається довіра, якою у демократичному суспільстві мають користуватися суди.

Враховуючи, що суддею Рибалко Н.І., при розгляді заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, надавалась оцінка виконавчому листу та наводились мотиви, з яких суд дійшов висновку постановляючи ухвалу 16.02.2024, яка була скасована Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.05.2024, дані обставини є предметом розгляду скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження на підставі оскаржуваного виконавчого листа, вважаю, що за таких обставин неможливо зберегти повну довіру до процесу розгляду скарги та рішення суду, яким би воно не було, та на чию б користь воно не було б ухвалено, а участь судді Рибалко Н.І. у даній справі може викликати сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

З огляду на наведене, з метою виключення всіх обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при вирішення даної справи та з метою забезпечення об`єктивного та неупередженого розгляду справи безстороннім судом та запобігання безпідставних звинувачень з боку учасників процесу щодо необ`єктивності та упередженості в розгляді вказаної справи, приходжу до висновку що заява про самовідвід підлягає задоволенню на підставі п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 33,36,37,39,40,260,261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Рибалко Наталі Іванівни у цивільній справі № 335/188/19 (4-с/335/37/2024) за скаргою ОСОБА_1 до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на постанову про відкриття виконавчого провадження, - задовольнити.

Справу передати для вирішення питання про передачу справи іншому судді в порядку встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.І.Рибалко