Справа №209/4972/23
Провадження №2-с/209/312/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Кам`янське

Суддя Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Юрченко Я.О., розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу,

в с т а н о в и в:

16.08.2024 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначена заява передана для розгляду судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області Юрченко Я.О..

15.08.2024 року до суду надійшла заява боржника про скасування судового наказу в якій просить: поновити строк для подання заяви про скасування судового наказу №209/4972/23 від 05 жовтня 2023 року, виданого Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області та скасувати судовий наказ про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.04.2022 по 31.05.2023 в сумі 18186,96 грн.; а також судовий збір в рівних частках у розмірі 268,40 грн., по 134,20 грн. з кожного.

Мотивуючи подану заяву боржник вказує на необґрунтованість вимог комунального підприємства, оскільки за вказаною адресою: АДРЕСА_1 не мешкає, на момент виникнення заборгованості перебувала за межами країни. Зазначає, що в межах наказного провадження була позбавлена можливості доведення правильності нарахування заборгованості за послуги, у зв`язку з чим просить скасувати цей судовий наказ. Стверджує, що про існування судового наказу дізналась 18.07.2024 року через додаток «Дія», отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження.

За приписами ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Тобто в даній справі первісним є вирішення питання про можливість поновлення строку для подання заяви боржником чи відсутність підстав для такого поновлення.

Вирішуючи дане питання, зважаю на те, що лише наявність поважних причин, які повинна довести особа, яка заявила клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, є підставою для його поновлення.

Встановлено, що первісно ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська особисто 06.08.2024 року з заявою про скасування судового наказу № 209/4972/23 з клопотанням про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу. Ухвалою від 08 серпня 2024 року заява ОСОБА_1 повернута заявнику без розгляду з мотивів, викладених у мотивувальній її частині.

Після усунення недоліків, ОСОБА_1 вдруге звернулась до місцевого суду. Обґрунтовуючи свої доводи про необхідність поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу, вказує, що не проживає за адресою більше 8 років, її погані стосунки з матір`ю стали перешкодою в отриманні інформації щодо стану рахунків за комунальні платежі та до 18.07.2024 року взагалі не отримувала особисто ніяких повідомлень не від суду, не від стягувача, що вважає достатніми підставами для поновлення строку.

Проте, стверджуючи, що про існування судового наказу від 05.10.2023 року їй стало відомо 18.07.2024 року через додаток «Дія», ОСОБА_1 жодним чином не зазначає та не надає докази наявності у неї поважних обставин чи непереборних перешкод, які позбавили її можливості в межах п`ятнадцятиденного строку, визначеного ч. 2 ст. 170 ЦПК України, а саме, до 02 серпня 2024 року, який був робочим днем, подати відповідну заяву про його скасування, оскільки навіть первісна заява, з якої боржник звернулась до суду, була подана поза межами встановленого законом строку.

Тому, в даному випадку вказана ОСОБА_1 підстава про необхідність поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу не може бути визнана судом поважною причиною пропуску та бути підставою для його поновлення.

При вирішення порушеного питання суд також зважає на усталену практику ЄСПЛ, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини в справі Устименко проти України від 29 жовтня 2010 року Суд вказав, що необґрунтоване поновлення строку оскарження остаточного рішення по справі зі спливом значного періоду часу без обґрунтованих підстав порушує принцип правової визначеності, і як наслідок тягне порушення ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

В свою чергу необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу юридичної визначеності, про що вказує як судова практика Верховного суду України (наприклад, Постанова ВСУ від 13 липня 2016 року по справі № 3-774гс16) так і судова практика Європейського суду з прав людини.

Отже, оскільки заява ОСОБА_1 про поновлення строку на скасування судового наказу не містить будь-яких переконливих, об`єктивних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про наявність поважних причин, що перешкодили останній вчасно звернутися з заявою про скасування судового наказу, тому підстав для поновлення строку суд не вбачає.

З урахуванням разом вищенаведеного, боржнику необхідно відмовити у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу від 20.03.2024 року, у зв`язку з чим заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернути останній.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 127, 170, 171 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу від 05 жовтня 2024 року.

Заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 жовтня 2024 року у справі № 209/4972/23, - повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Суддя Я.О.Юрченко