Справа № 946/6083/23
Провадження № 2-др/946/2/24
ДОДАТКОВЕ ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
21 серпня 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.,
при секретарі Клопот М.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» про ухвалення додаткового рішення,-
Представник позивача - Руденко К.В. звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення.
Заяву обґрунтував тим, що 17.01.2024 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 251,00 грн., а також стягнуто судовий збір у розмірі 2 684,00 грн. Однак рішенням не було вирішено питання щодо розподілу витрат за надання правової допомоги в сумі 9 000 грн.
Сторони у судове засідання не з`явились, повідомлені про час та місце судового засідання належним чином.
Вивчивши матеріали справи та заяву представника позивача, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.01.2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 251,00 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят одна гривня ) грн., з яких: -тіло кредиту 7 000,00 грн., -2 261,00 грн. - сума заборгованості за відсотками відповідно п.1.2.Кредитного договору за ставкою 1.9 %. -13 990,0 грн.- заборгованості за відсотками відповідно п.3.3. Кредитного договору за ставкою 4.0 % а також стягнуто судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.
Разом з тим, судом не було вирішено питання щодо розподілу витрат на правову допомогу.
Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Так, позивач просить стягнути з відповідача 9 000 грн., додав копію платіжного доручення про перерахування грошових коштів та надав перелік наданих послуг (а.с.69-71).
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі №903/390/18, від 21 січня 2020 року у справі №916/2982/16, від 07 липня 2020 року у справі №914/1002/19).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), відшкодовуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підставі викаденого, враховуючи вищевказані критерії, суд вважає за необхідне заяву задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 141, 270, 353 ЦПК України, -
Ухвалити додаткове судове рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: /підпис/
З оригіналом згідно:
Суддя: Н.В.Баннікова