Справа № 467/787/24
Провадження № 2/467/213/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю секретаря Скорнякової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с. Арбузинка цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

30.05.2024 року представник ТОВ «Споживчий центр» за довіреністю - Балюх Є.О. звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 315,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 14.11.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір (оферти) №14.11.2023-100000248 відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3500,00 грн., строком на 38 днів. За умовами договору застосовані: процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду, та процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за даним кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 11.12.2023 року склала 7 315,00 грн., з яких 3 500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 3 815,00 грн. - заборгованість за процентами. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути заборгованість в сумі 7 315,00 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою від 30.05.2024 року судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

11.06.2024 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Споживчий центр», та проводити розгляд справи за його (відповідача) відсутності, оскільки він є військовослужбовцем та не має можливості з`явитись до суду. Свої заперечення проти позову ОСОБА_1 обґрунтував тим, що позивач не додав до позовної заяви оригінал документу, який підтверджує факт видачі відповідачу кредитних коштів, який відповідає вимогам ст. 22 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Позивач не надав доказів щодо підтвердження отримання відповідачем вимоги про повернення кредиту (з посиланням на позицію Верховного суду України у постанові від 12.09.2012 року у справі №6-57цс12). Також відповідач зазначив, що оскільки позивачем надано суду паперові копії електронних доказів, а він ставить ці копії під сумнів, відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України, за відсутності оригіналів, ці докази не мають братися судом до уваги. Отже, на твердження відповідача, позивачем не доведено факт користування кредитними коштами та укладення ним кредитного договору з позивачем.

18.06.2024 року до суду надійшла відповідь ТОВ «Споживчий центр» на відзив. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 14.11.2023 року укладено кредитний договір №14.11.2023-100000248, який складається з наступних електронних документів: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті Кредитора; заявка, сформована на сайті Кредитора після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитора та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Відповідачем ОСОБА_1 04.11.2023 року за допомогою одноразового ідентифікатора - С955 отриманого Позичальником на номер телефону НОМЕР_1 , підписано Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформовану на сайті Кредитора, що відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього закону є оригіналом такого документа. Враховуючи зазначене, оригінал кредитного договору №04.11.2023-100000248 від 04.11.2023 року був наданий при направленні 29.05.2024 року до суду позовної заяви. Щодо підтвердженя факту проведення розрахункової операції про перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів, то між ТОВ «Споживчий центр» та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №4507 про надання послуг з переказу грошових коштів та про інформаційно-технологічну взаємодію на приймання платежів за допомогою системи LiqPay, однією із складових предмету цього договору є «Масові виплати» як один з методів оплати в системі LiqPay, суть якого полягає в здійсненні переказів грошових коштів від Клієнта (тобто позивача ТОВ «Споживчий центр») на поточні або карткові рахунки юридичних, або фізичних осіб на підставі одного платіжного доручення та реєстру отримувачів або через виклики системного інтерфейсу.

На підтвердження проведення транзакції з перерахування кредитних коштів відповідачу АТ КБ «ПриватБанк» за дорученням ТОВ «Споживчий центр», представником позивача 19.06.2024 року надано інформацію АТ КБ «ПриватБанк» від 19.06.2024 року.

В судове засідання сторони не з`явилися, у заявах по суті спору просили розглядати справу за їх відсутності.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши заяви сторін по суті спору, суд встановив наступне.

04.11.2023 року між ТОВ «Споживчий центр» (кредитор) та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір №04.11.2023-100000248, який складається з наступних електронних документів:

пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті Кредитора (паперова копія а.с.8-10);

заявка, сформована на сайті Кредитора після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитором (паперова копія а.с.6 (зворот) -7);

відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитора та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (паперова копія а.с.6).

ОСОБА_1 04.11.2023 року пройдено відповідну ідентифікацію на сайті позивача (а.с.11 (зворот) - 12), та вказані вище документи підписані за допомогою одноразового ідентифікатора - С955 отриманого ним на номер телефону НОМЕР_1 .

Відповідачем поставлено під сумнів відповідність паперової копії зазначених вище документів їх оригіналу, однак суд відхиляє аргументи відповідача з огляду на наступне.

Згідно ч. 1, 2 ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Частиною 5 ст. 100 ЦПК України визначено, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Позовна заява ТОВ «Споживчий центр» сформована в системі «Електронний суд» та скріплена електронним цифровим підписом представника позивача.

Відповідно до частин 1, 4 та 8 статті 14 ЦПК України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система (далі ЄСІТС). Відповідно до ч. 6 ст. 43 ЦПК України процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

ЄСІТС відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до п.п. 5.2, 5.3 п. 5 розділу І Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи затвердженої рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію; електронне повідомлення (повідомлення) - автоматично створена та передана в електронній формі інформація, в тому числі про доставку, отримання, реєстрацію чи відмову в реєстрації електронного документа адресатом; електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних,

який містить обов`язкові реквізити документа, правовий статус якого засвідчено кваліфікованим електронним підписом автора.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів.

Частиною четвертою статті 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа. Якщо автором створюються ідентичні за документарною інформацією та реквізитами електронний документ та документ на папері, кожен з документів є оригіналом і має однакову юридичну силу (ч. 1-3 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (ч. 4-6 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Відповідно до ч. 1-2 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа та допустимість електронного документа як доказу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі № 922/51/20 сформульований правовий висновок, відповідно до якого учасник справи на обґрунтування своїх вимог і заперечень має право подати суду електронний доказ у таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова копія, посвідчена в порядку, передбаченому законом.

Позовна заява ТОВ «Споживчий центр» подана з підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», яка функціонує у відкритому середовищі ЄСІТС, розроблена Адміністратором відкритого середовища ЄСІТС та приходить до висновку, що позивачем при подачі позову в електронному вигляді дотримані вище викладені вимоги законодавства, суду надані оригінали електронних документів, а копії документів засвідчені належним чином.

В той же час абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України визначено, що у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

На виконання вимог абз. 2 ч. 1 ст. 177 ЦПК України, позивачем направлено на адресу відповідача ОСОБА_1 копію позовної заяви та додатків до неї про що свідчить відповідний опис вкладення у цінний лист та список згрупованих відправлень (а.с.19-20). Отже, відповідачу відповідно до вимог ЦПК України були надані паперові копії електронних документів, примірники оригіналів яких надані суду разом із позовною заявою.

Беручи до уваги викладене, суд зазначає, що відповідачем не доведено обґрунтованості сумнівів щодо долучених позивачем доказів.

Таким чином, позивачем належним чином підтверджено укладення кредитного договору між відповідачем та ТОВ «Споживчий центр».

Відповідно до умов вказаного кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 3 500,00 грн. Первинний період користування кредитом становить 10 днів з дня його надання. Черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дати закінчення первинного періоду. Строк, на який надається кредит - 38 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 11.12.2023 року. За умовами договору застосовані: процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду, та процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 3% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит, окрім первинного періоду.

На підтвердження надання відповідачу кредитних коштів позивачем надано квитанцію АТ КБ «ПриватБанк», сформовану о 05:41 04.11.2023 року у системі LiqPay, ID платежу на суму 3 500,00 грн. з призначенням платежу «видача за договором №04.11.2023-100000248». Картка отримувача 414949*17.

Згідно договору №4507 про надання послуг в системі LiqPay АТ КБ «ПриватБанк» надає ТОВ «Споживчий центр» дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому та відправлення платежів за допомогою системи LiqPay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів на банківські картки платників.

За повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 19.06.2024 року №Е.42.0.0.0/4-240619/13742, транзакція за LiqPay ID з призначенням платежу «видача за договором №04.11.2023-100000248», дата виплати 2023.11.04 о 05:41:02 на суму 3 500,00 грн. була виконана успішно. Картка для виплати 959917.

Отже, позивачем у належний спосіб підтверджено перерахування ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 3 500,00 грн. за реквізитами вказаного відповідачем у заявці електронного платіжного засобу (а.с.7).

Що стосується посилання ОСОБА_1 на вимоги Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», то цей закон втратив чинність 01.08.2022 року на підставі Закону України «Про платіжні послуги» від 30.01.2021 року.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК Ураїни за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника

виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК Ураїни зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідачем надано суду копію довідки від 07.02.2024 року №609/1553 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за даними якої ОСОБА_1 в період з 02.03.2022 року по 14.04.2022 року брав участь у вказаних заходах у складі військової частини НОМЕР_2 . За даними довідки від 12.06.2024 року №431 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 по теперішній час.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом в.о. Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII «Про часткову мобілізацію в Україні» в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим з 18.03.2014 року настав особливий період.

Також, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан, який діє і на даний час.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням на військовій службі за мобілізацією, із введенням 24.02.2022 року воєнного стану має право на звільнення від сплати пені, штрафних санкцій і процентів за користування кредитом, отриманим за кредитним договором.

За даними позивача, згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №04.11.2023-100000248 від 04.11.2023 року, заборгованість позичальника ОСОБА_1 становить 7 315,00 грн., з яких 3 500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 3 815,00 грн. - заборгованість за процентами, розрахована за період з 04.11.2023 року по 11.12.2023 року. Розрахунок заборгованості відповідає таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком до кредитного договору (а.с.11).

Виходячи з положень ч. 5 ст. 14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки на час нарахування процентів за користування кредитом ОСОБА_1 перебував на військовій службі в особливий період, таке нарахування суперечить закону і нараховані проценти не підлягають стягненню.

Що стосується заборгованості за тілом кредиту в сумі 3 500,00 грн., оскільки відповідачем обов`язок з повернення кредитних коштів у встановлений договором строк не виконано, то дана сума підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр».

При цьому, виходячи з вимог абз.2 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, оскільки кредитним договором визначена дата його повернення (11.12.2023 року), строк виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 не пов`язаний з моментом пред`явлення вимоги та вже настав. Посилання відповідача на неотримання ним вимоги про повернення кредиту є безпідставним, як і його посилання на позицію Верховного суду Україниу постанові від 12.09.2012 року у справі №6-57цс12.

Таким чином, позивачем доведено факт укладення кредитного договору, факт отримання відповідачем грошових коштів та порушення ним зобов`язання щодо їх повернення, тому, заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 500,00 грн. є доведеною та обґрунтованою і позов у цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1159,12 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 76, 81, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПО 37356833, місцезнаходження за адресою: місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133-А) заборгованість за Кредитним договором №14.11.2023-100000248 від 14.11.2023 року у розмірі 3 500 (три тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПО 37356833, місцезнаходження за адресою: місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133-А) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень 12 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.О.Догарєва