Справа № 522/4246/24
Провадження № 2/522/3967/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 серпня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Абухіна Р.Д.,
за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу,
До суду надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Матеріалами справи встановлено, що 16 листопада 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) укладено Договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16 листопада 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №151422260 від 27.09.2019 року.
Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу.
Проте, Відповідач проігнорував дану вимогу та не почав проводити ніяких платежів Позивачу. В зв`язку з тим, що Відповідач не погашає заборгованості в добровільному порядку, Позивач змушений звернутись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України (п. 8 ч. 2 ст. 16).
Позивач звернувся до Малиновського районого суду м. Одеси, справа була направлена до Приморського районного суду м. Одеси) з позовною заявою про стягнення боргу.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2022 року по справі №521/4320/21 позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) збитки у розмірі 3670,45 грн. , витрати на правничу допомогу у розмірі 5272,80 грн. та судовий збір у розмірі 908 грн.. В іншій частині позовних вимог- відмовлено.

Між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено Поліс

обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №151422260 від 27.09.2019 року, за яким Страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну Страхувальником, життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації транспортного засобу «ВАЗ 21013», державний номерний знак « НОМЕР_2 ».

У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

20 травня 2020 року о 12 год. 00 хв., по просп. Небесної Сотні в м.Одесі напроти буд.10, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «ВАЗ 21013», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля КІА Avella Delta», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «КІА Avella Delta», державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року по справі №947/16599/20.

Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року по справі №947/16599/20, ОСОБА_2 20.05.2020р. о 12:00, керуючи автомобілем «ВАЗ 21013», державний номерний знак « НОМЕР_2 », рухаючись заднім ходом по просп.Небесної Сотні в м.Одесі напроти буд.10, в порушення п.10.9 Правил дорожнього руху України був неуважним, не впевнився в безпеці свого маневру, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб та допустив зіткнення з припаркованим автомобілем «КІА Avella Delta», державний номерний знак « НОМЕР_3 », внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Суд визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративних правопорушеннях, передбачених ст. 124 КУпАП.

Крім того, відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 01.07.2020 року по справі №947/16598/20, Відповідач 20.05.2020, близько 12:00 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21013, державний номерний знак НОМЕР_2 , будучи причетний до дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце по просп. Небесної Сотні напроти буд.10 в м. Одесі за участю автомобіля КІА Avella Delta, державний номерний знак НОМЕР_3 , в порушення п.2.10.а Правил дорожнього руху залишив місце ДТП.

Суд визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.

Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - ОСОБА_3 (власник автомобіля «КІА Avella Delta», державний номерний знак « НОМЕР_3 ») звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування.

Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 26.06.2020 року було здійснено огляд автомобіля «КІА Avella Delta», державний номерний знак « НОМЕР_3 » та складено акт огляду колісного транспортного засобу, фото-таблицю пошкоджень.

Факт ДТП 20.05.2020 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №2036547-1 від 01.07.2020 року.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №151422260 від 27.09.2019 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в сумі 3 670, 45 гри., що підтверджується платіжним дорученням про оплату страхового відшкодування №17715 від 01 липня 2020 року.

Згідно страхового акту №2036547-1 від 01.07.2020 року, суму страхового відшкодування у розмірі 3 670, 46 грн було перераховано на рахунок потерпілої особи - ОСОБА_5 .

Враховуючи вшценаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 3 670, 45 грн.

Відповідно до підпункту «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик після виплати страхового відшкодування має право регресного позову до страхувальника або водія ТЗ, який спричинив ДТП: - в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 01 липня 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП 20.05.2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме: 3 670,45 грн.

Разом з тим за змістом статей 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою ддя припинення грошового зобов`язання.

Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з врахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 910/11249/17.

Так, Верховний Суд зробив висновок, що норма ст. 625 ЦК України, не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Оскільки чинне законодавство не пов язує припинення зобов`язання з постановлениям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника, та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Задовольняючи позов Приморський районний суду м. Одеси встановив, що у даному випадку відшкодування шкоди має здійснюватися в грошовому виразі, оскільки в межах розгляду справи №521/4320/21 Позивач обрав саме грошовий спосіб відшкодування збитків.

При цьому, грошове зобов`язання у правовідносинах відшкодування збитків не є окремим видом зобов`язання, а є способом виконання зобов`язання по відшкодуванню збитків.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду постановою від 05.07.2019 у справі № 905/600/18 зробив висновок про те, що інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання тобто є його складовою.

Грошове зобов`язання відповідача виникло з делікту (зокрема ст. 1166, 1192 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує зобов язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов 'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника стати коштів кореспондує обоє язок боржника з такої стати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Потерпіла особа, уклавши договір страхування, обрала грошовий спосіб відшкодування завданих збитків та отримала страхове відшкодування у грошовій формі, що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування.

З огляду на викладене Позивач отримав право на стягнення з Відповідача інфляційних втрат від знецінення грошової одиниці України, внаслідок інфляційних процесів в державі та 3% річних.

Відтак, з огляду на той факт, що позов до відповідача був поданий 2021 році а фактично витрачені кошти в якості судового збору та витрат на адвоката були сплачені позивачем до моменту проголошення рішення по справі то три проценти річних та інфляційні втрати були розраховані за період з 25.04.2022 року по 11.03.2024 року.

При таких обставинах, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 3% річних у розмірі 556 гривень 10 гривень та інфляційні витрати у розмірі 2050 гривень 98 копійок.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідачі не надали жодних заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Також відповідачами не надано жодних документів щодо не співмірності витрат на правничу допомогу.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Однак, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України (Постанова КЦС ВС від 31.08.2023 № 824/20/23 (61-6611ав23)

Суд, приходить до висновку про часткове задоволення вимог про розподіл судових витрат.

Суд вбачає, що заявлені позивачем 5000 грн. витрат на правову допомогу є неспівмірними витратами з огляду на складність вказаної справи та обсягу виконаних робіт.

Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає необхідним стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмір 2000 гривень.

Керуючись ст. 12, 81, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та 3% річних від простроченої суми боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 3% річних у розмірі 556 гривень 10 гривень та інфляційні витрати у розмірі 2050 гривень 98 копійок.

Стягнтути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Стягнтути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 19.08.2024.

Суддя Р. Д. Абухін

14.08.2024