Постанова

Іменем України

30 травня 2024 року

м. Київ

Справа № 389/3025/20

Провадження № 61-10074св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Червинської М. Є. - розглянув у порядку письмового провадження справу

за участю

позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» (далі - позивач),

відповідачів- ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_2 (далі - позичальник), та ОСОБА_3 (далі - донька позичальника)

про визнання недійсними свідоцтв про право власності та припинення права власності на нерухоме майно

за касаційною скаргою позивача, інтереси якого представляє адвокат Маслова Ольга Сергіївна (далі - адвокат), на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 серпня 2021 року, ухвалене суддею Ткаченком Б. Б., і постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року, прийняту колегією суддів у складі Письменного О. А., Дуковського О. Л., Дьомич Л. М.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Банк був стягувачем за виконавчим листом про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором на підставі рішення суду в іншій справі. Після ухвалення судом того рішення позичальник продав своїй доньці належну йому частку у торговому центрі. У свою чергу банк відступив новому кредиторові право вимоги до позичальника за кредитним договором.

2. Донька позичальника, набувши вказаний об`єкт нерухомості, на підставі рішення міської ради про присвоєння торговому центру нової адреси зареєструвала право власності на цей об`єкт за новим реєстраційним номером. Згодом вона реконструювала торговий центр: збільшила його площу, перебудувала частину приміщень, утворивши три квартири, а інші залишила нежитловими. Внаслідок цього отримала два свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення, а три - на квартири.

3. Новий кредитор звернувся до суду з вимогами до позичальника та його доньки про визнання недійсними свідоцтв про право власності останньоїна всі нежитлові та житлові приміщення, про скасування запису про державну реєстрацію права власності доньки позичальника на нежитлову будівлю, а також про припинення її права власності на всі зазначені об`єкти нерухомого майна. Обґрунтував тим, що донька позичальника набула частку у торговому центрі на підставі укладеного із батьком договору купівлі-продажу, який суд надалі в іншій справі визнав недійсним; тому вона не набула право власності на вказану нерухомість.

4. Суди першої й апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні позову через сплив позовної давності, про застосування якої заявила донькапозичальника. Новий кредитор у касаційній скарзі стверджував, що про порушення його права він дізнався лише після того, як отримав інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

5. Верховний Суд мав відповісти на питання про те, який спосіб захисту є належним для відновлення прав кредитора щодо майна боржника, яке той відчужив після набрання законної сили рішенням суду про стягнення з нього коштів? Належним способом захисту у спірних правовідносинах є відновлення кредитором його становища, яке існувало до порушення права, шляхом повернення майна боржникові.

(2) Зміст позовної заяви

6. 26 жовтня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

6.1. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 (нежитлову будівлю) - торговий центр на АДРЕСА_1 (далі - свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 ).

6.2. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (нежитлову будівлю) № НОМЕР_2 загальною площею 514,2 кв. м, розміщене за вказаною адресою (далі - свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 ).

6.3. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру 3) № НОМЕР_3 загальною площею 197 кв. м, розміщене за вказаною адресою (далі - свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 ).

6.4. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру 2) № НОМЕР_4 загальною площею 280,3 кв. м, розміщене за вказаною адресою (далі - свідоцтво про право власності № НОМЕР_4 ).

6.5. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно (квартиру 1) № НОМЕР_5 загальною площею 77,9 кв. м, розміщене за вказаною адресою (далі - свідоцтво про право власності № НОМЕР_5 ).

6.6. Скасувати запис про державну реєстрацію права власності за донькою позичальника на нежитлову будівлю загальною площею 878,4 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

6.7. Припинити право власності доньки позичальника на зазначені об`єкти нерухомого майна із загальними площами 514,2 кв. м, 197 кв. м, 280,3 кв. м і 77,9 кв. м.

7. Мотивував вимоги так:

7.1. 27 вересня 2010 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалив рішення у справі № 2-54/10. Позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - банк) задовольнив повністю: стягнув із позичальника, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 солідарно на користь банку 5 696 019,88 грн заборгованості за кредитним договором №МБИ1-08/22 від 6 травня 2008 року, який банк уклав із позичальником (далі - кредитний договір), 1 700,00 грн судового збору, 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Вказане рішення набрало законної сили після того, як апеляційний суд залишив його без змін.

7.2. Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області видав виконавчий лист № 2-54/10 про стягнення з позичальника боргу в сумі 5 697 839,88 грн.

7.3. 10 жовтня 2019 року банк і позивач уклали договір про відступлення прав вимоги, згідно з яким позивач набув право вимоги за кредитним договором.

7.4. 3 січня 2020 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області постановив ухвалу, згідно з якою замінив на позивача стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-54/10 від 27 вересня 2010 року про стягнення з позичальника 5 697 839,88 грн на користь банку.

7.5. 8 квітня 2020 року приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-54/10 від 27 вересня 2010 року.

7.6. Через відсутність у позичальника достатніх коштів або рухомого майна, на яке можна звернути стягнення, виконавець мав звернути стягнення на нежитлове приміщення позичальника. Останньому належали 88/100 нежитлового приміщення площею 737,9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (далі - нежитлове приміщення).

7.7. 27 січня 2011 року позичальник уклав із донькою договір купівлі-продажу, згідно з яким продав їй свою частку у нежитловому приміщенні (далі - договір купівлі-продажу).

7.8. 11 листопада 2011 року Знам`янська міська рада ухвалила рішення № 656, згідно з яким присвоїла нову адресу на цілу частину нежитлового приміщення, яке належить доньці позичальника. Торговий центр отримав адресу: АДРЕСА_1 . Це встановив Апеляційний суд Кіровоградської області у справі № 389/1322/13-ц.

7.9. Донька позичальника зареєструвала право власності на нежитлове приміщення. Згодом вона провела реконструкцію цього приміщення, внаслідок чого його площа збільшилася до 1069,4 кв. м згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № КД46, зареєстрованої інспекцією Державного архітектурного контролю у Кіровоградській області 31 березня 2014 року.

7.10. Надалі донька позичальника повторно провела реконструкцію нежитлового приміщення, згідно з якою приміщення другого поверху торгового центру реконструювала у дві житлові квартири, а приміщення третього мансардного поверху - в одну. Внаслідок цієї реконструкції донька позичальника отримала свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2, № НОМЕР_3, НОМЕР_6, № НОМЕР_5.

7.11. 13 листопада 2014 року Апеляційний суд Кіровоградської області у справі № 389/1322/13-ц ухвалив рішення, згідно з яким визнав недійсним договір купівлі-продажу.

7.12. Донька позичальника, яка отримала нежитлове приміщення на підставі договору купівлі-продажу, визнаного апеляційним судом у справі № 389/1322/13-ц недійсним, не набула право власності на відповідне майно. Тому подальші правочини з ним не зумовлюють жодних юридичних наслідків. Отже, видані доньці позичальника на підставі цих правочинів свідоцтва про право власності слід визнати недійсними, скасувати запис про реєстрацію її права власності на нежитлову будівлю та припинити її право власності на вказані об`єкти нерухомості.

(3) Зміст рішення суду першої інстанції

8. 5 серпня 2021 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову. Мотивував так:

8.1. Донька позичальника набула право власності на нежитлове приміщення - торговий центр - на підставі договору купівлі-продажу, який суд визнав недійсним. Тому з моменту укладення цей договір не створює для позичальника та його доньки юридичних наслідків таких як відчуження чи набуття у власність відповідно.

8.2. У 2014 році донька позичальника була обізнана зі стягненням із позичальника боргу. Отримала оскаржені свідоцтва про право власності на новостворені об`єкти нерухомого майна відразу після того, як апеляційний суд ухвалив рішення про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

8.3. Позивач пропустив загальну позовну давність за вимогами про визнання свідоцтв про право власності недійсними та про припинення права власності. Ці свідоцтва видані доньці позичальника 17 листопада 2011 року, 20 листопада 25 листопада та 6 грудня 2014 року, а до суду позивач звернувся лише 26 жовтня 2020 року, тобто з пропуском позовної давності. Він не заявив клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності ні у позовній заяві, ні під час судового розгляду.

(4) Зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

9. 17 січня 2023 року Кропивницький апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою залучив ОСОБА_1 до участі у справі співвідповідачем як правонаступника померлого ОСОБА_2 .

10. 24 травня 2023 року Кропивницький апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. Мотивував так:

10.1. Є підстави визнати недійсними свідоцтва про право власності та припинити таке право доньки позичальника на спірне майно. Однак у задоволенні цих вимог слід відмовити через пропуск позивачем позовної давності.

10.2. Суд першої інстанції правильно виснував, що позивач пропустив позовну давність, бо для нового кредитора після того, як той уклав з банком 10 жовтня 2019 року договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, строк звернення до суду слід обчислювати так само, як для банку.

(5) Провадження у суді касаційної інстанції

11. 30 червня 2023 року адвокат в інтересах позивача сформував у системі «Електронний суд» касаційну скаргу. Просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

12. 12 липня 2023 року Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу позивача без руху, зокрема через несплату судового збору у встановленому розмірі.

13. 4 серпня 2023 року адвокат в інтересах позивача сформував у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги. Крім того, подав заяву про відмову від позову в частині вимог про припинення права власності, за якими судовий збір не сплатив.

14. 22 серпня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача з підстав, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 та пункті 1 частини третьої статті 411 ЦПК України. Зазначив, що позивач подав заяву про відмову від позову у частині вимог про припинення права власності.

15. 11 січня 2024 року керівник секретаріату Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у зв`язку з обранням судді-доповідача Погрібного С. О. до Великої Палати Верховного Суду на підставі службової записки Секретаря Першої судової палати Луспеника Д. Д. видала розпорядження № 57/0/226-24 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи». Того ж дня згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі № 389/3025/20 доповідачем визначений суддя Гудима Д. А.

16. 23 лютого 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Позивач мотивував касаційну скаргу так:

17.1. Суди не врахували висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах:

- Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19, згідно з яким позовна давність не є інститутом процесуального права, її не можна відновити (поновити) у разі спливу, але згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску такої давності;

- Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2023 року у справі № 501/1867/18 і від 22 травня 2023 року у справі № 936/721/21, згідно з яким немає підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки вимоги були заявлені у межах цієї давності;

- Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

від 21 червня 2023 року у справі № 916/4031/21, згідно з яким аргументи відповідача про те, що про порушене право позивач міг дізнатися раніше, ніж він стверджує, мають ґрунтуватись не на можливих, а на конкретних обставинах, підтверджених належними доказами, за яких суд може однозначно (достеменно) встановити момент, коли особа могла довідатись про порушення її прав;

від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18, від 22 листопада 2022 року у справі № 29/5005/6325/2011, згідно з яким, вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску позовної давності у спірних правовідносинах, суд з огляду на положення статті 13 ЦК України («Межі здійснення цивільних прав»), має враховувати добросовісність поведінки як позивача, так і відповідача протягом всього періоду з моменту виникнення права на захист порушеного права (права на позов) і до моменту звернення з позовом, зважаючи на характер спірних правовідносин між сторонами, особливості їх нормативного регулювання, надані сторонам права та покладені на них обов`язки, тощо;

від 23 лютого 2021 року у справі № 910/5349/18, згідно з яким, якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або є докази того, що особа не знала про порушення її права, хоч за наявних умов повинна була знати, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення її права; під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в неї певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

17.2. Суди попередніх інстанцій в оскаржених рішеннях не оцінили доводи позивача щодо об`єктивної необізнаності банку та товариства про існування оскаржених свідоцтв, а також про неможливість звернення до суду в межах трьох років із моменту видачі цих документів.

(2) Позиції інших учасників справи

18. 22 вересня 2023 року донька позичальника подала відзив на касаційну скаргу позивача, в якій просила залишити судові рішення судів попередніх інстанцій без змін. Вказала, що перебіг позовної давності слід обчислювати з моменту отримання банком рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 листопада 2014 року у справі № 389/1322/13-ц. Тому позивач таку давність пропустив.

19. 29 вересня 2023 року ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Перемот Оксана Григорівна, подала заяву (вх. № 30139/0/220-23 від 4 жовтня 2023 року), підтримала доводи касаційної скарги. Просила скасувати судові рішення попередніх інстанції й ухвалити нове - про задоволення позову у повному обсязі.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

20. 22 серпня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача. Згідно з вказаною ухвалою позивачка оскаржила судові рішення на підставах, визначених у пунктах 1 і 4 частини другої статті 389 та пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

21. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

22. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційних скарг, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

23. 4 серпня 2023 року адвокат в інтересах позивача подав заяву про відмову від позову в частині вимог майнового характеру про припинення права власності, за якими не сплатив судовий збір за касаційне оскарження.

24. 5 березня та 9 травня 2024 року Верховний Суд надіслав позивачеві (вих. № 6525/0/222-24 і № 14448/0/222-24 відповідно) за двома адресами листи, у яких роз`яснив наслідки відмови від позову (частина друга статті 206, частина друга статті 256 ЦПК України). Перший лист позивач отримав 11 і 12 березня 2024 року, а другий - 14 травня 2024 року.

25. 20 травня 2024 року позивач проінформував Верховний Суд (вх. № 17411/0/220-24 від 21 травня 2024 року) про отримання листа від 9 травня 2024 року, про підтримання заяви адвоката від 4 серпня 2023 року про відмову від позову в частині вимог про припинення права власності, а також про те, що адвокат мала відповідні повноваження.

26. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

27. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

28. Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу (пункт 1 частини другої статті 49 ЦПК України).

29. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (частина перша статті 206 ЦПК України).

30. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (частина третя статті 206 ЦПК України).

31. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету (пункт 4 частини першої та частина друга статті 255 ЦПК України).

32. Незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі (стаття 408 ЦПК України).

33. Оскільки заява позивача про відмову від вимог про припинення права власності відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, слід визнати нечинними судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні цих вимог, прийняти відмову від них позивача та закрити провадження у справі щодо вказаних вимог.

34. З огляду на вказане Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду переглядає оскаржені судові рішення виключно у межах тих доводів касаційної скарги позивача, які стосуються вимог, від яких позивач не відмовився.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Який спосіб захисту є належним для відновлення прав кредитора щодо майна боржника, яке той відчужив після набрання законної сили рішенням суду про стягнення з нього коштів?

35. Позивач просив захистити його права як кредитора для належного виконання рішення суду про стягнення боргу з позичальника. Вважав, що останній з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання після набрання законної сили рішенням суду про стягнення боргу незаконно відчужив належну йому частку у нежитловому приміщенні доньці. Оскільки в іншій справі суд визнав цей правочин недійсним, позивач вважав, що наступні дії доньки позичальника з реконструкції нежитлового приміщення, зміни призначення окремих приміщень й оформлення прав на п`ять окремих об`єктів нерухомості не мають юридичного значення. Тому просив визнати недійсними свідоцтва про право власності доньки позичальника на новостворені об`єкти нерухомості, а також скасувати запис про реєстрацію її права власності на нежитлову будівлю. Суди першої й апеляційної інстанції вважали ці вимоги обґрунтованими. Але відмовили у їхньому задоволенні через сплив позовної давності.

36. Позивач у касаційній скарзі стверджував, що він не міг дізнатися про порушення його права раніше, ніж отримав довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у 2020 році з інформацією про новостворені об`єкти нерухомості.

37. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає правильними висновок судів першої й апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні зазначених вимог, однак з інших мотивів, а саме через обрання позивачем неналежного способу захисту.

38. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

39. Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 7 частини третьої статті 2 ЦПК України).

40. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ).

41. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

42. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

43. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

44. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

45. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що, як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (див. mutatis mutandis постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55), від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (пункт 23); див. також постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-32цс14).

46. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду звертає увагу на те, що недійсність правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) через можливість доступу до майна боржника, навіть того, яке знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на це майно стягнення, щоб кредитор опинився у тому становищі, яке він мав до вчинення правочину (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 5 квітня 2023 року у справі № 523/17429/20).

47. Належним способом захисту зазначених інтересів кредитора є відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Для такого відновлення шляхом повернення за позовом кредитора майна боржникові оскарження наступних правочинів щодо цього майна (після того, який суд визнав недійсним) і відповідних реєстраційних дій не може бути способом захисту (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року у справі № 643/15604/17).

48. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільнійабо адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).

49. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили такі факти:

49.1. 27 вересня 2010 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області ухвалив рішення у справі № 2-54/10 про задоволення позову банку та стягнення з позичальника, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 солідарно 5 696 019,88 грн заборгованості за кредитним договором. Апеляційний суд залишив це рішення без змін, і воно набрало законної сили.

49.2. Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області видав виконавчий лист № 2-54/10 про стягнення з позичальника 5 697 839,88 грн боргу.

49.3. 27 січня 2011 року позичальник уклав із донькою договір купівлі-продажу, згідно з яким продав їй свою частку у нежитловому приміщенні.

49.4. 13 листопада 2014 року Апеляційний суд Кіровоградської області ухвалив у справі № 389/1322/13-ц рішення, згідно з яким визнав недійсним договір купівлі-продажу.

49.5. 3 січня 2020 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області постановив ухвалу, згідно з якою замінив стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-54/10 від 27 вересня 2010 року про стягнення з позичальника 5 697 839,88 грн на користь банку.

49.6. 8 квітня 2020 року на підставі заяви позивача приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-54/10 від 27 вересня 2010 року.

50. Верховний Суд бере до уваги те, що позичальник (боржник) тривалий час не виконує рішення суду про стягнення з нього боргу; позичальнику належали 88/100 частки у праві спільної часткової власності на нежитлове приміщення, яку він відчужив на підставі договору купівлі-продажу своїй доньці; цей договір суд у справі № 389/1322/13-ц визнав недійсним; донька позичальника після реконструкцій відповідного приміщення отримала низку нових свідоцтв про право власності та зареєструвала це право; для захисту свого інтересу у належному виконанні рішення суду про стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором позивач звернувся до суду у справі № 389/3025/20.

51. Колегія суддів зауважує, що позичальник і його донька вочевидь вживали «право на зло», оскільки укладення договору купівлі-продажу, реконструкція нежитлового приміщення та зміна його призначення відбулися з метою унеможливлення звернення стягнення на відповідне майно та настання негативних наслідків для кредитора. Всі зазначені зміни в об`єкті нерухомості, яким володів позичальник, не впливають на можливість захисту інтересу кредитора та повернення боржника у попередній стан. Тому ефективним способом захисту цього інтересу у спірних правовідносинах є відновлення становища кредитора шляхом повернення майна позичальнику його донькою. Рішення суду про задоволення такого позову є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису (відомостей) про державну реєстрацію за позичальником права власності згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Якщо доньці позичальника унаслідок задоволення позову про повернення нею майна будуть завдані збитки, вона може їх відшкодувати за рахунок позичальника як боржника.

52. Застосування судом того чи іншого способу захисту має зумовлювати відновлення порушеного права та інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним і відповідати принципу процесуальної економії, тобто вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190 (пункт 5.6), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44), від 4 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 29), від 12 липня 2023 року у справі № 757/31372/18-ц (пункт 62), від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (пункт 22)).

53. Обрання позивачем неналежного, зокрема неефективного, способу захисту прав є самостійною підставою для відмови у позові (див. mutatis mutandis постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (пункт 112), від 2 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 92), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 6 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 28), від 20 липня 2022 року у справі № 806/5244/15 (пункт 9.38), від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 148), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункт 5.13), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.54), від 1 березня 2023 року у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127), від ).є

54. Оскільки належним способом захисту інтересу кредитора є вимога про відновлення його становища шляхом повернення майна позичальнику, висновок судів першої й апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні вимог про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно і про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю є правильним. Але не з тих мотивів, які навели суди в оскаржених рішеннях, а через неналежність обраних позивачем способів захисту. Тому зазначені рішення слід змінити у мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

55. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд (пункт 3 частини першої статті 409 ЦПК України).

56. Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини(частини перша та четверта статті 412 ЦПК України).

57. Ураховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права та меж касаційного перегляду, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційну скаргу позивача слід задовольнити частково: судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно і про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю змінити у мотивувальних частинах, виклавши їх у редакції цієї постанови, а в іншій частині стосовно вказаних вимог залишити без змін.

(3.2) Щодо судових витрат

58. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

59. З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги, оскільки суд не задовольнив жодну позовну вимогу, витрати позивача залишаються за ним.

Керуючись статтями 2, 13, 182, 183, 206, 255, 256, 400, 408, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

п о с т а н о в и в:

1. Визнати нечинними рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 серпня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог про припинення права власності ОСОБА_3 на такі об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 : нежитлову будівлю № НОМЕР_2 загальною площею 514,2 кв. м; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 77,9 кв. м.

2. Прийняти відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» від вимог про припинення права власності ОСОБА_3 на такі об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 : нежитлову будівлю № НОМЕР_2 загальною площею 514,2 кв. м; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 77,9 кв. м.

3. Закрити провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» про припинення права власності ОСОБА_3 на такі об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 : нежитлову будівлю № НОМЕР_2 загальною площею 514,2 кв. м; квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 77,9 кв. м.

4. Касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» задовольнити частково.

5. Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 5 серпня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 24 травня 2023 року у частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно та про скасування запису про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлову будівлю змінити, виклавши їхні мотивувальні частини у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. Є. Червинська