Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2024 Справа №607/22395/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Братасюка В.М.

за участю секретаря Тинкалюк Є.І.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в загальному позовному провадженні позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права на майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона має у власності 5/6 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (1/6 отримано на підставі Свідоцтва про право власності на житло 20 червня 1993

року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації, 1/2 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1034 (спадкова справа № 603/2022), 1/6 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1035 (спадкова справа № 362/2023). Іншим співвласником житлового будинку є ОСОБА_3 , якому належить 1/6 частка. Таким чином, даний житловий будинком перебуває у співвласності 2-ох осіб.

Позивачка не може у повному обсязі користуватися, володіти та розпоряджатися

вказаним житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , в тому числі, ані зробити ремонт в даному житловому будинку, ані продати його.

Вказує, що ОСОБА_3 значний період часу проживає на території російської федерації. Виїхав до російської федерації відповідач ще орієнтовно 1995 року, де й одружився, згодом захворів та повернувся біля 2000-го року в Україну, тоді поїхав проживати в Харківську область, але працював вахтовим методом в білгородській області рф. Згодом, орієнтовно 2001-го року переїхав в рф та прийняв громадянство країни-агресора. При цьому слід зазначити, що син відповідача працює в силових структурах держави агресора, що в свою чергу дає розуміння неможливості вирішення питання щодо його частки в будинку, іншим шляхом, ніж тим який обраний позивачем. Позивачка позбавлена можливості виготовити проект реконструкції спірного будинку без звернення (згоди)

ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не може оформити земельну ділянку під будинком, шляхом її приватизації, оскільки по суті відповідач мав би стати власником 1/6 землі, але це є неможливим без його особистого звернення, а також існує законодавче обмеження, бо він має іноземне громадянство. А тому спільне володіння і користування будинком є взагалі неможливе. На підставі викладеного просить позов задовольнити.

Представник позивача, адвокат Александров В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов не надходило.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сестрою відповідача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 виданим 20 вересня 1978 року та серії НОМЕР_2 виданим повторно 27 січня 2011 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюю 06 червня 1996 року, в зв`язку з чим позивач змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 виданим 06 червня 1996 року.

ОСОБА_2 має у власності 5/6 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . (1/6 отримано на підставі Свідоцтва про право власності на житло 20 червня 1993 року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації, 1/2 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-1034 (спадкова справа №603/2022), 1/6 - на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1035 (спадкова справа № 362/2023). Іншим співвласником житлового будинку є ОСОБА_3 , якому належить 1/6 частка. Таким чином, даний житловий будинок перебуває у співвласності 2-ох осіб.

Судом з`ясовано, що дійти згоди між позивачем та відповідачем щодо спільного володіння та користування даним житловим будинком неможливо. Між співвласниками склалися досить неприязні стосунки. Жодних коштів Відповідач на утримання будинку не надає, належного йому майна в будинку немає. Будинок перебуває в непридатному стані для нормального проживання у ньому. Потрібно невідкладно робити реконструкцію і капітальний ремонт будинку. Необхідно приватизувати земельну ділянку для його обслуговування, володіння і розпорядження, що неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 значний період часу проживає на території російської федерації. Виїхав до російської федерації відповідач ще орієнтовно 1995 року, де й одружився, згодом захворів та повернувся біля 2000-го року в Україну, тоді поїхав проживати в Харківську область. Згодом, орієнтовно 2001-го року переїхав до російської федерації та прийняв громадянство країни-агресора. Син відповідача працює в силових структурах держави агресора, що в свою чергу дає розуміння неможливості вирішення питання щодо його частки в будинку, іншим шляхом, ніж тим який

обраний позивачем. Попри той факт, що Позивачка та Відповідач є рідними сестрою та братом, ОСОБА_3 з 2014 року активно розпочав пропагувати проросійські погляди, підтримувати та схвалювати збройну агресію російської федерації проти України, висловлювати прихильність до влади агресора та до дій, що вчиняються відносно народу України. Відповідач оперує пропагандистською риторикою. В результаті наведеного вище, між позивачкою та відповідачем постійно виникали суперечки та сварки, а відповідно і яскраво виражене неприязне ставлення один до одного.

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об?єкта, затвердженого Директором ПП "ВолКаС" Івасечко В.Т. 16 жовтня 2023 року зазначається: "За результатами проведення технічного обстеження індивідуального житлового будинку під літерою "А" загальною площею - 115, 90 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 встановлено їх невідповідність вимогам надійності і можливості їх безпечної експлуатації та непридатності для подальшого використання за призначенням.

Для приведення житлового будинку до технічного стану, придатного до подальшої ефективної і безпечної експлуатації співвласникам будинковолодіння необхідно спільно звернутися у проектну організацію, в складі якої є інженери-проектувальники з відповідними сертифікатами для здійснення інжинірингової діяльності, щодо розробки можливих варіантів підсилення конструкцій та капітального ремонту будинку. Вказані роботи можуть виконуватися лише за умови розробки проектної документації та отримання дозвільних документів на виконання будівельних робіт у державній інспекції містобудування та архітектури (ДІАМ).

Після отримання вищезгаданого звіту, ОСОБА_2 звернулася до Директора ПП "ВоЛкаС Івасечко В.Т. із заявою від 01 листопада 2023 року з проханням виготовлення проекту реконструкції з підсиленням конструкцій індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з урахуванням звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об?єкта від 16 жовтня 2023 року.

Як вбачається з листа-відповіді вих. №47/11 від 01 листопада 2023 року ПП

«ВолКаС» повідомлено, що "оскільки будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 знаходиться у співвласності ОСОБА_2 5/6 частин,

ОСОБА_3 1/6 частина, то звернення щодо виготовлення проекту реконструкцій чи будь-яких інших дій з нерухомим майном, що є у спільній власності повинно подаватися від всіх співвласників. За зверненням лише одного співвласника розробка проектної

документації неможлива".

Окрім того, існують і законодавчі обмеження спільного володіння майном, як то, відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до технічного паспорту від 17 березня 2020 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , загальна площа будинку становить 115, 9 кв. м., житлова площа - 68, 9 кв. м.

Як зазначається вище, ОСОБА_3 належить 1/6 частки житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло 20 червня 1993 року, виданого Міським бюро технічної інвентаризації. 1/6 від житлової площі складає всього лиш 11. 48 кв.м. (68,9 кв.м. * 1/6 = 11,48 кв.м.). В той час, норма жилої площі на одну особу становить 13,65 кв.м., а відповідно до технічного паспорту житлової кімнати, яка б відповідала площі в 11,48 кв.м. немає.

У той же час ОСОБА_2 складає %, що дорівнює 57,41 кв.м. від житлової площі

будинку. Таким чином, частка Відповідача є незначною відносно частки Позивачки, та в цілому відносно всього обсягу майна.

Факт неподільності (неможливості виділення в натурі) даного житлового будинку та неможливості виділення в натурі 1/6 частки відповідача підтверджується

звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об?єкта, затвердженого Директором ПП "ВолКаС" Івасечко В. Т. 16 жовтня 2023 року.

У даному Звіті дослівно зазначено наступне: "Окрім того, слід відзначити, що технічна можливість поділу індивідуального житлового будинку з виділенням в натурі часток співвласників будинковолодіння, а саме: ОСОБА_2 5/6 частин, ОСОБА_3 1/6 частина відсутня, оскільки неможливо виділити частку для окремого користування власними частками відокремлено, самостійно, без виділення часток, що перебуватимуть у спільному користуванні обох співвласників".

Згідно довідки №1790 від 02 жовтня 2023 року виданої ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», згідно з обліком технічної інвентаризації ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» (м. Тернопіль) станом на 29.12.2012р. власник будинковолодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 є гр. ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 . Право власності належить на підставі:

- свідоцтва про право власності на житло виданого 30 червня 1993 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації; право власності зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 30 червня 1993 року за №2639.

Із будинкової книги для прописки громадян, що мешкають в буд. АДРЕСА_1 вбачається, що відповідач 24 лютого 2010 року знявся із реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно висновку про ринкову вартість майна, суб?єктом оціночної діяльності, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_11 (в подальшому - Оцінювачем), що діє на підставі Договору на проведення незалежної оцінки майна № H-62/10-2023 від 18.10.2023 року, державної реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № 007026188 від 12.07.2023 року та Сертифікату суб?єкта оціночної діяльності № 441/2023, виданого Фондом державного майна України від 26.07.2023 року, проведена незалежна оцінка майна, згідно якої вартість об`єкта оцінки на дату оцінки становить 850961 грн, в тому числі вартість 1/6 частки складає 141827 грн.

Згідно акту огляду житлового будинку від 13 листопада 2023 року, в ході огляду житлового будинку встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає в даному будинку з 1996 року, та його особистих речей у вказаному будинку немає.

За встановлених вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У частині першій статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року, справа № 209/3085/20, зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

13 листопада 2023 року на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду від ОСОБА_2 надійшли кошти в розмірі 141827 грн внесення вартості 1/6 частини квартири АДРЕСА_1 .

Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи позивач та відповідач, які є сторонами у цій справі, перебувають у неприязних стосунках.

Частка ОСОБА_3 у квартирі за вищевказаною адресою є незначною і становить 1/6 від 5/6, яка належить ОСОБА_2 , не може бути виділена відповідачу у натурі, оскільки спірне майно є неподільним як річ.

Також слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 зроблено висновок про те, що відсутність у статті 365 ЦК України конструкції «за наявності одночасно» свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Тобто, виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника.

Співвласниками у спірному будинку АДРЕСА_1 , є сторони у справі. З матеріалів справи вбачається, що відповідач значний період часу проживає у ворожій державі, припинив приязні стосунки з родичами; розірвав всі соціальні зв?язки у нашій державі. В даному будинку із 2000-их років не проживає і не користується ним, у 2010 році знявся із реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Довіреністю від 04 листопада 2003 року, зареєстрованою в реєстрі за № 12125, ОСОБА_3 виявив своє бажання позбутись нерухомого майна, без будь-якої вигоди для себе (розпорядився подарувати належну йому частку своєму батьку). Але така довіреність не була реалізована їх матір?ю, на ім?я котрої і видавалась. Згодом, між позивачкою та відповідачем неодноразово велися розмови щодо питання їх спільного володіння майном. Проте ОСОБА_12 дистанціювався від участі подальшому вирішенні даного питання чи вчинення будь-яких дій задля цього. Відповідач говорив про те, що іншої довіреності він не видаватиме, оскільки таке може нашкодити як йому, так і його синові, в разі коли уряд рф дізнається про їх зв?язки з Україною. Переконував позивачку про те, що з території рф в Україну його не випустять, оскільки у нього наявні борги. Після початку агресії рф проти України почав придумував всілякі інші причини, що подекуди доходило до повного абсурду.

Поведінка відповідача свідчить, що доля 1/6 частки його майна йому є цілком

байдужою. Глибоко переконані, що прийняття громадянства російської федерації, а також висловання відповідача демонструє намір розірвати будь-які зв?язки з державою Україна, родиною та суспільством. Своїми діями відповідач лише підтверджує, що інтерес до вказаного майна втрачено, зацікавлення щодо спільного нерухомого майна в місті Тернопіль не проявляє і прямо каже, що йому байдуже на подальшу долю такого. З огляду на зазначене, припинення не те, що істотної, а цілком, будь-якої шкоди інтересам ОСОБА_13 та членам його сім?ї.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів на спростування вимог сторони позивача суду надано не було, також відповідач не скористався своїм правом подати відзив.

Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому, суд задовольняючи позов зазначає, що частка відповідача у спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 є не значною, а тому припинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди зазначеному співвласнику. Також, суд враховує, що відповідач не подавав заперечень щодо припинення зазначеної частки та можливості задоволення позову позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 352355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Грошову суму у розмірі 141827,00 (сто сорок одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. згідно квитанції № від 13 листопада 2023 року, яка перерахована ОСОБА_2 на депозитний рахунок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області після набрання законної сили даним судовим рішенням видати ОСОБА_14 (РНОКПП НОМЕР_4 ), як компенсацію вартості 1/6 частини зазначеного будинку.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) право власності на 1/6 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду або апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги заочного рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, відповідачем може бути оскаржене заочне рішення суду в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, відповідачем з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення суду без задоволення, іншими учасниками справи з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину заочного рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Головуючий суддяВ. М. Братасюк