Справа № 545/4526/22
Провадження № 2-з/545/23/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2024 Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Синегуб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

У провадженні Полтавського районного суду Полтавської області перебуває цивільна справ №545/4526/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики.

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, щодо земельної ділянки, кадастровий номер 5325:480700:00:003:0077, площею 2,90га, що розташована та території Вільницької сільської ради Чутівського району Полтавської області та належить на праві власності ОСОБА_3 Посилалася на те, що ухвалою від 27.09.2022 з метою забезпечення позову накладено арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , проте зазначене майно є неліквідним з огляду на його розташування у місці проведення бойових дій. Тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та матеріали цивільної справи №545/4526/22 суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 27.09.2022 звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики, одночасно з позовом подав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою від 27.09.2022 заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3 , а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 03.06.2024 залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів за договором позики, правонаступників позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4. Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором позики, ухвалою від 27.09.2022 забезпечено позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3 , а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, спосіб забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_1 , не відповідає змісту порушеного права позивача та не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Також у заяві про забезпечення позову не зазначена вартість земельної ділянки, щодо якої представник позивача просить накласти заборону вчиняти будь-які реєстраційні дії.

Окрім того, представником позивача не доведена необхідність застосування саме такого способу забезпечення позову, який не відповідає змісту права позивача, яке вона вважає порушеним та не є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відтак заява про забезпечення позову є необґрунтованою, недоведеною і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 149-153 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя: Л. І. Стрюк