Справа № 931/428/24
Провадження № 2/931/186/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Масляної С.В.,

за участю: секретаря - Проскуненкової А.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

07 червня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позов мотивує тим, що 20.09.2013 року між ним та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб та зроблено відповідний актовий запис. Станом на дату звернення до суду в Локачинському районному суді Волинської області перебуває цивільна справа № 931/330/24 про розірвання шлюбу між ними. Під час шлюбу у сторін народились діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після подання заяви про розірвання шлюбу сторони продовжують проживати разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 . За час перебування в шлюбі подружжям було набуто нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 86,0 кв.м з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Вважає, що вказане майно, як таке, що набуте ним та відповідачем за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. На сьогоднішній день, зважаючи на те, що шлюб між ними фактично розірвано, він звертався до відповідача з проханням розділити майно шляхом домовленості за взаємною згодою. Оскільки, вони з відповідачем проживають в одному житловому будинку, тому в подальшому з метою уникнення суперечок та незручностей з питань спільного проживання, він має намір встановити порядок користування спільним будинком, для чого необхідно спочатку провести розподіл майна подружжя. Однак, відповідач відмовляється в досудовому порядку врегулювати це питання, тому позивач змушений звертатись з позовом до суду. Вважає, що майно, яке набуте ними з відповідачем за час шлюбу, ділиться порівну між ними, тому частка кожного у власності на будинок становить 1/2.

Просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Крім того, просить судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою судді Локачинського районного суду Волинської області від 13.06.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала із підстав, заявлених у ньому, просила його задовольнити, а також судові витрати залишити за позивачем. Крім того зазначила, що станом на час розгляду даної справи шлюб між сторонами розірвано згідно рішення Локачинського районного суду Волинської області від 06.06.2024 року, яке набрало законної сили 09.07.2024 року. Позивач з відповідачем проживають окремо. Позивач проживає з батьками на даний час. Будинок по АДРЕСА_1 набутий сторонами за час шлюбу за спільні кошти, тому є необхідність поділу спільного майна подружжя. В добровільному порядку про поділ майна сторонам не вдалося домовитися, позивач та відповідач не спілкуються. Іншого майна, яке було б набуте позивачем та відповідачем за час шлюбу, немає.

Відповідач в судовому засіданні зазначила, що не заперечує щодо задоволення позову. Крім того, зазначила, що на даний час шлюб між нею та позивачем розірвано, вони проживають окремо, діти проживають з нею в будинку по АДРЕСА_1 . Спірний будинок дійсно набутий нею з ОСОБА_3 за час шлюбу, частину коштів на будинок дав її тато, частина коштів - то були спільні кошти. Доказів того, що частину коштів на придбання будинку дав батько, у неї немає. Іншого майна, яке було б набуте нею з позивачем у шлюбі, немає, у них був в користуванні автомобіль, однак право власності на даний автомобіль зареєстроване на третю особу.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що з 20 вересня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 26 квітня 2024 року. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_6 » (а.с. 4).

Під час шлюбу у подружжя народилося двоє дітей: син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які видані виконавчим комітетом Дорогиничівської сільської ради Локачинського району Волинської області 21 травня 2014 року та Горохівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області 21 червня 2018 року (а.с. 5, 6).

Крім того, за згоди учасників справи, судом було досліджено матеріали цивільної справи № 931/330/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. Рішенням Локачинського районного суду Волинської області № 931/330/24 від 06 червня 2024 року, що набрало законної сили 09 липня 2024 року, шлюб між сторонами розірвано.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2022 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , останнім придбано нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 86,0 кв.м, в АДРЕСА_1 , вартістю 7 807,07 грн. (а.с. 9-10).

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312340187 від 13.10.2022 року, № 391135778 від 15.08.2024 року встановлено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 є приватною власністю ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, серія та номер: 1708, виданий 13.10.2022, видавник: приватний нотаріус Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області, ОСОБА_8 (а.с. 11, 38).

З матеріалів справи вбачається, що технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, а саме спірний житловий будинок, виготовлений попереднім власником 05.02.2019 року (а.с. 12-15), згідно з висновком про вартість об`єкта оцінки станом на 04.06.2024 року вартість об`єкта оцінки (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) становить 126 800 грн (а.с. 16).

Таким чином, відповідно до витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно власником спірного будинку є позивач.

Однак, дане майно перебуває в спільній сумісній власності сторін, адже придбано за час їх шлюбу за спільні кошти, доказів іншого суду не подано, і підлягає поділу між ними.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється судом за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Так, статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згоди щодо поділу майна сторонами не досягнуто.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «…у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Окрім того, як зазначає п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

За таких обставин, беручи до уваги те, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, за позивачем та відповідачем слід визнати право власності по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а тому позов підлягає до задоволення повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору, враховуючи подане клопотання представника позивача про залишення цих витрат за позивачем, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 10-13, 77, 81, 223, 247, 263-265, 280 ЦПК України, на підставі ст.ст. 368, 372 ЦК України, 69-71 СК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а саме:

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.08.2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя Локачинського районного суду С.В. Масляна