Номер провадження: 22-ц/813/3781/24
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання - Долгової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк», в інтересах якого діє адвокат Прудка Оксана Віталіївна та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Таштанова Олена Георгіївна

на ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2023 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Перший інвестиційний банк до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечне кредитування,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог

16 листопада 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Таштанову О.Г., звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 523/13048/15-д, який виданий 11 травня 2018 року на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року у справі №523/13048/15-ц, таким, що не підлягає виконанню стосовно боржниці ОСОБА_1 , в якій також просила стягнути з ПАТ «Перший Інвестиційний Банкна її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.

Заява була обґрунтована тим, що у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 523/13048/15-ц за позовом ПАТ «Перший інвестиційний банкдо ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечне кредитування. Суд своїм рішенням від 23 жовтня 2017 року позов задовольнив.

23 квітня 2021 року набув чинності Закон №1381-XI про проведення обов`язкової реструктуризації кредитних зобов`язань в іноземній валюті, проте на прохання боржників банк відмовив у реструктуризації боргу. Дану відмову Суворовський районний суд м. Одеси своїм рішенням від 27 грудня 2022 року у справі № 523/17564/21 визнав незаконною та зобов`язав банк провести реструктуризацію кредитних зобов`язань боржників.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси у поточній справі задоволено заяву ОСОБА_2 у частині визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. За вказаних обставин заявниця вважає, що виконавчий лист у частині виконання рішення суду стосовно неї також має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 08.12.2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 523/13048/15-ц відносно боржниці ОСОБА_1 , який виданий 11 травня 2018 року на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року у справі № 523/13048/15-ц у частині стягнення заборгованості за договором про іпотечне кредитування у сумі 984334,92 грн. В іншій частини вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивоване тим, що виконавчий лист виданий відносно боржниці ОСОБА_1 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки Суворовський районний суд м. Одеси своїм рішенням зобов`язав стягувача здійснити реструктуризацію зобов`язань за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19 лютого 2008 року, а виконавчий лист про стягнення заборгованості за даним договором у справі № 523/13048/15-ц виданий на виконання рішення суду, ухваленого до дня проведення такої реструктуризації. При цьому, суд врахував, що норми закону в частині реструктуризації заборгованості вказують на таке право в цілому на суму заборгованості і не виділяють окремо суб`єктний склад учасників таких правовідносин.

З приводу відмови стягнення витрат на правничу допомогу рішення суду мотивовано тим, що заявником не надано доказів оплати вартості правничої допомоги, тоді як за умовами договору про надання правничої допомоги (п.4.2) оплата здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку на оплату із зазначенням суми.

Короткий зміст та доводи апеляційних скарг.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції приватне акціонерне товариство «Перший Інвестиційний Банк», в інтересах якого діє адвокат Прудка Оксана Віталіївна звернулися до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі представник АТ «Перший Інвестиційний Банк» адвокат Прудка О.В. просить ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2023 року в частині задоволення вимог заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню скасувати та в цій частині постановити нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. В іншій частині ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2023 року залишити без змін.

В скарзі АТ «Перший Інвестиційний Банк» зазначає, що категорично не погоджується з оскаржуваною ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 08.12.2023р. в частині задоволення вимог заяви ОСОБА_1 , вважає її в цій частині незаконною та необґрунтованою, такою, що прийнята при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а також із порушеннями та неправильними застосуваннями норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в частині задоволення вимог, виходячи із нижченаведеного.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23.10.2017р., залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року та постановою Касаційного цивільного суду від 09.04.2020 року, позовні вимоги ПАТ «Перший Інвестиційний Банк», правонаступником якого є АТ «Перший Інвестиційний Банк» були задоволені, а саме, стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» борг за договором про іпотечне кредитування у сумі 984 334,92 грн та в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

На виконання вищезазначеного судового рішення, Суворовським районним судом м. Одеси були видані виконавчі листи, що були пред`явлені стягувачем до виконання.

В подальшому, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27.12.2022р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2023 року, по справі № 523/17564/21 позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ «Перший Інвестиційний Банк», 3-я особа ОСОБА_1 , про визнання відмови у проведенні реструктуризації за валютним іпотечним кредитом незаконною та зобов`язання провести реструктуризацію грошового зобов`язання за договором про іпотечний кредит були задоволені.

На думку банка перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Задовольняючи частково заяву, суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що реструктуризація заборгованості за кредитним договором, наразі, не проведена. Позичальник до Банку після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції по справі № 523/17564/21 - не звертався. Крім того, під час розгляду судами першої та апеляційної інстанції справи №523/17564/21, рішення суду щодо стягнення заборгованості у справі № 523/13048/15 у примусовому порядку було частково виконано, тобто розмір заборгованості змінився. Також, в скарзі звертається увага суду, що ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10.10.2023р. відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Перший Інвестиційний Банк» у справі №523/17564/21. Тобто, висновки суду першої інстанції що реструктуризація по даним кредитним зобов`язанням вже проведена, оскільки днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, заяви про проведення реструктуризації, а отже, як наслідок - виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню, відповідно до ст.432 ЦПК України є передчасними.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Таштанова Олена Георгіївна також звернулися з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просять скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14.11.2023 року та постановити нову, якою в частині вимог про стягнення з ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» на користь ОСОБА_2 отримане за виконавчим листом № 523/13048/15-ц, виданий 11.05.2018 року на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року по справі № 523/13048/15-ц стягнуте майно, а саме квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , номер об`єкта РПВН 24934216, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100 та стягнення з ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції у розмірі 2000 грн та у апеляційному суді 4000 грн.

В скарзі зазначено, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси винесена із порушенням процесуального права та невірним застосуванням норм матеріального права, отже має бути скасована в частині відмови у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на судовий збір та стягнення витрат на правничу допомогу адвоката.

Щодо того, що на судовий збір також має розповсюджуватись визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в скарзі зазначено наступне.

Законодавець передбачив, що виконавчий лист за рішенням суду щодо стягнення боргу який у подальшому реструктуризовано, визнається таким, що не підлягає виконанню. Стягнення судового збору у даному випадку є невід`ємною частиною рішення, виконавчий лист по якому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, фактично, відбувається заміна правовідносин між сторонами з тих, що виходять з рішення суду на ті, що виходять з проведеною реструктуризацією. Отже, з огляду на приписи Закону 1381-IX виходить, що виконавчий лист за рішенням суду має бути таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі, а не частково, як це здійснив суд першої інстанції.

З огляду на вищевказане, ухвала має бути скасована в частині відмови у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині судового збору з ухваленням нового рішення про задоволення заяви в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 вважає, що вимога заявника на стягнення витрат на правничу допомогу адвоката, а саме складання та направлення заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню 2000 грн, мала бути задоволена у повному обсязі.

Крім того, разом із апеляційною скаргою адвокатом додано орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, а саме складання апеляційної скарги на ухвалу - 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. Копія договору про надання правничої допомоги адвоката наявна у матеріалах справи.

В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційні скарги до суду апеляційної інстанції не надходили.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні, в режимі відео конференції, представник АТ «Перший Інвестиційний Банк» адвокат Прудко О.В. надала пояснення ідентичні викладеним в апеляційній скарзі.

Заявниця та її адвокат до суду не з`явились, про дату та час судового розгляду були повідомлені належним чином.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту ст. 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

При розгляді заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню суд першої інстанції прийшов висновку про часткове задоволення заяви.

Так, у провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ПАТ «Перший інвестиційний банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечне кредитування.

23 жовтня 2017 року Суворовський районний суд м. Одеси своїм рішенням позовні вимоги задовольнив, стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Інвестиційний Банк» борг за договором про іпотечне кредитування у сумі 984334,92 грн., з яких: 21579,35 дол. США - строкова заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає - 572692,21 грн.; 251,10 дол. США - строкова заборгованість за процентами, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає 6663,92 грн.; 3255,12 грн - прострочена заборгованість за кредитом, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає - 86387,3 грн; 7381,39 дол. США - прострочена заборгованість за процентами, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 23.10.2017 року складає 195893,97 грн; а також пеня за прострочення сплати кредиту - 37623,33 грн, пеня за прострочення сплати процентів - 85074,18 грн, а також в рівних частинах судовий збір в розмірі 3654 грн.

11 травня 2018 року на виконання рішення суду у даній справі Суворовським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист.

07 жовтня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв А.О. за заявою АТ «Перший Інвестиційний Банк» відкрив виконавче провадження №63250730 з виконання виконавчого документу №523/13048/15-ц стосовно боржниці ОСОБА_1 .

У зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» боржники зверталися до банку із проханням реструктурувати заборгованість за кредитним договором. Отримавши відмову, ОСОБА_2 звернувся із позовом до АТ «Перший Інвестиційний Банк» про визнання відмови у проведенні реструктуризації за валютним іпотечним кредитом незаконною та зобов`язання провести реструктуризацію грошового зобов`язання за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19 лютого 2008 року.

Згідно відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження та постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва А.О. та актом від 10 січня 2022 року ВП № 63255304 стягувачу АТ «Перший інвестиційний банк» передано в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом №532/13048/15, за ціною других електронних торгів -609840,15 грн, предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2 .

27 грудня 2022 року Суворовський районний суд м. Одеси своїм рішенням у справі № 523/17564/21 визнав неправомірною відмову АТ «Перший Інвестиційний Банк» в проведенні реструктуризації зобов`язань за договором про іпотечний кредит №07/04-08-КФ від 19 лютого 2008 року та зобов`язав АТ «Перший Інвестиційний Банк» провести реструктуризацію зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 07/04-08-КФ від 19 лютого 2008 року, що укладений між ВАТ «Перший Інвестиційний Банк», та ОСОБА_2 .

За змістом вказаного рішення судом встановлено, що 09 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до АТ «Перший інвестиційний банк» з заявою про проведення реструктуризації за кредитом.

Одеський апеляційний суд своєю постановою від 12 червня 2023 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Як було встановлено судом першої інстанції і перевірено апеляційним судом за вказаним виконавчим документом підлягала стягненню грошова сума. 02 жовтня 2020 року державний виконавець повернув виконавчий лист на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши, що залишок не стягнутої суми склав 983679,19 грн, виконавчий збір - 98367,92 грн.

Під час виконання рішення було передано АТ «Перший Інвестиційний Банк» предмет іпотеки - квартиру в рахунок часткового погашення боргу за виконавчим листом №532/13048/15, за ціною других електронних торгів - 609840,15 грн.

При цьому, в постанові від 10 січня 2022 року при передачі майна стягувачу приватний виконавець зазначив про залишок заборгованості за виконавчим документом 32466,96 доларів США та 122697,51 грн, 1827 грн.

Зазначені суми свідчать про те, що при передачі квартири в зарахування боргу увійшла і 1/2 частина судового збору.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виконавчий лист виданий відносно боржниці ОСОБА_1 має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, у частині стягнення заборгованості за договором про іпотечне кредитування, оскільки Суворовський районний суд м. Одеси своїм рішенням зобов`язав стягувача здійснити реструктуризацію зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 07/04-08-КФ від 19 лютого 2008 року, а виконавчий лист про стягнення заборгованості за даним договором у справі № 523/13048/15-ц виданий на виконання рішення суду, ухваленого до дня проведення такої реструктуризації.

При цьому, суд врахував, що норми закону в частині реструктуризації заборгованості вказують на таке право в цілому на суму заборгованості і не виділяють окремо суб`єктний склад учасників таких правовідносин.

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VІІІ реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 червня 2020 року у справі № 522/7758/14-ц (провадження № 61-40927св18), зроблено висновок, що «преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що в двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. При цьому, оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах».

Згідно п.п. 12 п. 7 IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації. Кредитор зобов`язаний не пізніше 60 днів з дня реструктуризації здійснити всі обчислення, необхідні для проведення реструктуризації, та надіслати позичальнику, поручителю та іншим зобов`язаним за договором особам поштою рекомендованим листом інформацію про зміну зобов`язань за результатами проведення реструктуризації (включаючи інформацію про всі наявні зобов`язання позичальника за результатами проведення реструктуризації станом на день проведення реструктуризації та новий графік платежів). Також відповідна інформація у письмовому вигляді безоплатно надається зазначеним особам особисто на їхню вимогу.

Таким чином, зі змісту положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» та вимог ст. 432 ЦПК України вбачається, що реструктуризація зобов`язань за договором щодо споживчого кредиту, наданого в іноземній валюті, є підставою для визнання судом відповідного виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Та обставина, що кредитор не виконує рішення суду, яким зобов`язаний провести таку реструктуризацію, використовуючи право на зло, чим обмежує надані законом права боржнику, не позбавляє останнього припинити виконання за виконавчим листом про звернення стягнення на майно, оскільки таке право надано Законом.

У зв`язку з наведеним не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги АТ «Перший Інвестиційний Банк» про наявність правових підстав для відмову в задоволені заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги АТ «Перший Інвестиційний Банк» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Разом з цим, колегія суддів не погоджується з висновком місцевого суду, що оскільки ОСОБА_1 , не надано доказів зарахування коштів судового збору у розмірі 1827 грн, це вказує на те, що виконавчий документ підлягає виконанню в цій частині.

Відтак, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги що виконавчий лист за рішенням суду, щодо стягнення боргу який у подальшому реструктуризовано, визнається таким, що не підлягає виконанню. Стягнення судового збору у даному випадку є невід`ємною частиною рішення, виконавчий лист по якому має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, фактично, відбувається заміна правовідносин між сторонами з тих, що виходять з рішення суду на ті, що виходять з проведеною реструктуризацією. Отже, з огляду на приписи Закону 1381-IX виходить, що виконавчий лист за рішенням суду має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню у повному обсязі, а не частково, як це здійснив суд.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд приходить висновку, що ухвала має бути скасована в частині відмови у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення судового збору.

Щодо витрат на оплату правничої допомоги.

Так, у поданій до суду заяві ОСОБА_1 просила стягнути витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 2000 грн.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, своє рішення мотивував тим, що позивачем не надано документів, що свідчать про оплату саме ним гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, які б підтверджували факт дійсної оплати заявником послуг з надання правничої допомоги на суму 2000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, заявниця надала договір про надання правової допомоги № 01-05/ЦС від 01.05.2021 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та адвокатом Таштановою О.Г., а також акт № 14/11/2023 від 14 листопада 2023 року приймання-передачі виконаних робіт з ОСОБА_1 , та довідку про обсяг виконаної роботи, за якими має бути сплачено ОСОБА_1 вартість за складання та направлення вказаної заяви - 2000 грн.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року, справа № 922/1964/21, провадження № 12-14гс22, дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Верховний Суд у постановах від 02.12.2020 у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 у справі № 753/1203/18 та від 16.06.2021 у справі № 640/4126/19 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану» (заява № 37083/03, пункт 106).

Отже, колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на те, що заявницею не надано доказів оплати вартості правничої допомоги, тоді як за умовами договору про надання правничої допомоги (п.4.2) оплата здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку на оплату із зазначенням суми.

Крім того, оскаржуючи ухвалу районного суду, заявниця надала довідку про обсяг виконаної роботи від 04.01.2024 року та акт № 04/01/2024 року приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 04.01.2024 року, згідно якого ОСОБА_1 сплатила 2000 грн адвокату Таштановій О.Г. за надання професійної правничої допомоги у апеляційній інстанції.

Разом з тим, матеріали справи не містять клопотання представника Приватного акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465 заі 18); від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19); від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18 (провадження № 14-26 цс 21); від 07 липня 2021 року у справа № 910/12876/19 (провадження № 12-94 гс 20).

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 грн у суді першої інстанції та 2000 грн у апеляційній інстанції, є обґрунтованими, а тому, у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь заявниці підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн понесені у суді першої інстанції та 2000 грн понесені в апеляційній інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування оскаржуваного судового рішення в частині відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення судового збору та відмови у стягненні витрат на правову допомогу з постановленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу «Перший Інвестиційний Банк», в інтересах якого діє адвокат Прудка Оксана Віталіївна залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Таштанова Олена Георгіївна задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволені вимог ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у частині стягнення судового збору та відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Викласти другий абзац ухвали Суворовського районного суду міста Одеси від 08 грудня 2023 року в наступній редакції «визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 523/13048/15-ц стосовно боржниці ОСОБА_1 , який виданий 11 травня 2018 року на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2017 року у справі № 523/13048/15-ц у частині стягнення заборгованості за договором про іпотечне кредитування у сумі 984334,92 грн. та судового збору у сумі 1827 грн.»

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Перший Інвестиційний Банк» ІКЮО 26410155 на користь ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 витрати на правову допомогу адвоката у суді першої інстанції в сумі 2000 грн та витрати на правову допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції в сумі 2000 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Н.В. Стахова