Справа № 308/9008/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Хамник М.М.,

за участі секретаря судового засідання Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №308/9008/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини,

учасників провадження:

-позивача ОСОБА_1 ,

-представника позивача ОСОБА_3 ,

-відповідача ОСОБА_2 ,

-представника відповідача ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Скочиляс Галина Миколаївна, звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 02 червня 2018 року, зареєстрований Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №50, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.08.2018 року, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 29.07.2024).

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що у неї з відповідачем різні погляди на життя, відсутність порозуміння, що призводило до частих конфліктів та сварок, які негативно впливають на світогляд дитини. Шлюб має лише формальний характер. Подальше сумісне життя, примирення з відповідачем та збереження сім`ї є неможливим. Також зазначає, що відповідач з дитиною не спілкується, коштів на її утримання не надає. Дитина проживає з матір`ю та батьком, проте відповідач неохоче надає кошти на утримання сина, та цієї суми недостатньо для забезпечення дитини.

Ухвалою суду від 06.06.2024 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

22 серпня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому він проти позову заперечує. Стверджує, що сімейно-побутові проблеми викликані виключно фінансовим становищем сім`ї, у зв`язку з чим просить суд надати строк на примирення. Щодо стягнення аліментів зазначає, що дитина на даний час проживає разом з обома батьками, які утримують дитину спільно. Твердження позивачки про те, що батько не утримує дитину є безпідставними та не відповідають дійсності.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник просили відмовити у задоволенні позову, оскільки підстави для розірвання шлюбу та стягнення аліментів відсутні.

Ухвалою суду, яку постановлено без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення подружжю строку для примирення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

02 червня 2018 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 укладено шлюб, який зареєстровано Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №50, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Прізвища після одруження: чоловіка - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_2 .

У шлюбі у подружжя народився син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) 28.02.2022 року, серії НОМЕР_2 , про що в книзі реєстрацій зроблено відповідний актовий запис №175.

Щодо вимоги про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України).

Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що між сторонами існує непорозуміння та суперечки, спільне проживання стало неможливим, обоє втратили почуття взаємної любові, поваги один до одного та дружби між ними. Відносини між подружжям зіпсовані, проживають кожен своїм особистим життям, спільне господарство не ведуть, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу є неможливими. Сторони не підтримують шлюбних відносин, такі фактично припинились.

Отже, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою - ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , в одній квартирі, однак, подружжя спільного господарства не веде. У свою чергу позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому частиною 5 вказаної статті визначено мінімальний не оспорюваний розмір аліментів, який підлягає стягненню на користь одного з батьків з яким проживає дитина, а саме - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів. Саме таку частку просить позивачка стягнути з відповідача на утримання малолітньої дитини.

Положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, керуючись принципом розумності і справедливості, враховуючи обставини передбачені ст.182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання дитини, у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 24.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття, оскільки саме такий розмір аліментів, на переконання суду, є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку та обов`язку обох батьків їх утримувати та відповідатиме реальним потребам дітей, а також матеріальному становищу сторін у справі.

На підставі п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць.

З урахуванням повного задоволення позовних вимог в частині вимог про розірвання шлюбу судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Також з відповідача підлягає стягненню в дохід Державного бюджету судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.12,13,133,137,141,247,258,259,263-265,268,430 ЦПК України, ст.ст.24,56,104, 105,110,160,161,180-184,191СК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, - задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований Виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено відповідний актовий запис за №50, видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову до суду - 24.05.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 00коп у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід Державного бюджету 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20коп за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , моб.тел.: НОМЕР_4 , інші засоби зв`язку - відсутні.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , інші засоби зв`язку - відсутні.

Повне рішення складено 26.08.2024.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник