Дата документу 13.08.2024 Справа № 335/6536/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/6536/22 Головуючий у І інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/807/1656/24 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року про задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до ОСОБА_1 про повернення боргу,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. звернулась до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 у справі за позовом ТОВ «Баядера Логістик» до ОСОБА_1 про повернення боргу.

В обґрунтування подання зазначено, що боржниця не виконала рішення суду. Приватний виконавець наклав арешт на її рахунки в АТ КБ «ПриватБанк», АБ «ПІВДЕННИЙ», АТ «СЕНС БАНК», АТ «УКРСИББАНК», АТ «ІДЕЯ БАНК» (кошти на рахунках в цих банках відсутні). Усі інші банки, до яких направлено постанову про арешт коштів, її не виконали через відсутність рахунків боржниці у цих банках.

23.05.2024 приватний виконавець здійснив виїзд на адресу проживання боржниці: АДРЕСА_1 . Двері відчинила боржниця ОСОБА_1 , якій було роз`яснено її обов`язок з`явитись до офісу виконавця в прийомні години для надання пояснень з приводу невиконання рішення суду, а також надання декларації про майно та доходи. Також ОСОБА_1 було роз`яснено її право запропонувати види майна і предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу.

31.05.2024 приватний виконавець здійснила виїзд на адресу боржниці: АДРЕСА_1 , однак двері ніхто не відчинив.

04.06.2024 ОСОБА_1 з`явилась до офісу виконавця та подала пояснення з приводу невиконання рішення суду. З її слів, про рішення суду їй відомо, офіційного майна вона не має, рухомим та нерухомим майном не володіє. Окрім цього, вона зазначила, що зобов`язується оплачувати 2000 грн щомісяця та повідомляти у випадку офіційного працевлаштування чи зміни місця проживання.

10.06.2024 приватний виконавець здійснила виїзд за адресою реєстрації боржниці: АДРЕСА_2 . Двері відчинила її мати ОСОБА_2 . З її слів, донька в цій квартирі не проживає вже більше двадцяти років, її майна в квартирі немає.

18.06.2024 приватний виконавець здійснила виїзд за адресою проживання боржниці: АДРЕСА_1 . Виконавцю не було надано доступ всередину квартири. Зі слів чоловіка боржниці ОСОБА_3 квартира належить йому особисто (придбана до шлюбу), майна дружини у квартирі немає, окрім одягу та предметів гігієни. Чоловік боржниці написав відповідне пояснення.

28.06.2024 на адресу приватного виконавця надійшла заява представника стягувача про звернення до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржниці за її фактичним місцем проживання з метою здійснення опису майна боржниці.

01.07.2024 ОСОБА_1 сплатила 2000 грн в межах виконавчого провадження № 74801156, що розподілені та перераховані в порядку ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на означені обставини, приватний виконавець Шавлукова З.А. просила суд надати їй дозвіл на примусове проникнення до житла боржниці - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржниці, проведення опису і арешту належного їй майна.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року подання задоволено.

Надано дозвіл приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Шавлуковій З.А. на примусове проникнення до житла боржниці - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою перевірки майнового стану боржниці, проведення опису і арешту належного їй майна.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність їм висновків суду, просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року скасувати, та відмовити в задоволенні подання.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що після роз`яснення їй приватним виконавцем 23.05.2024 обов`язку з`явитись до офісу для надання пояснень щодо виконання рішення суду, 04.06.2024 вона надала пояснення виконавцю, в яких зазначила, що не має жодного рухомого та нерухомого майна, проте зобов`язалась сплачувати на виконання судового рішення 2000 грн щомісяця та повідомляти зміни у своєму майновому стані та зміну місця проживання. Вже 01.07.2024 боржниця здійснила платіж в розмірі 2000 грн в рамках виконавчого провадження № 74801156. Таким чином, відсутні підстави для застосування такого виключного засобу забезпечення примусового виконання рішення суду.

На думку скаржниці, примусове проникнення до житла, що разом з усіма предметами побуту належить на праві власності ОСОБА_3 є протиправним та необґрунтованим.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Баядера Логістик» заперечує проти доводів ОСОБА_1 , зазначає, що майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбане подружжям у період шлюбу з 26.04.2003, і є спільно нажитим, а грошові кошти, отримані ОСОБА_1 за договором позики, використовувались в тому числі, і на користь ОСОБА_3 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржувану ухвалу без змін.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Гончарова Я.М. наполягала на задоволенні апеляційної скарги та відмові в задоволенні подання приватного виконавця про проникнення до житла.

Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова З.А. та представник ТОВ «Баядера Логістик» - адвокат Чесноков К.О. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити її без задоволення, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржувала ухвалу суду не відповідає.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець Шавлукова З.А довела, що вжиті нею заходи на виконання судового рішення не призвели до виконання боржницею рішення суду, та у приватного виконавця відсутня можливість виконати рішення суду без примусового проникнення до житла боржниці.

Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено і не заперечували учасники справи, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. перебуває виконавче провадження № 74801156 з примусового виконання виконавчого листа № 335/6536/22, виданого 16.03.2023 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БАЯДЕРА ЛОГІСТИК» заборгованості за договором позики № 25/05-22 від 24.05.2022 у розмірі 300000 грн, штрафу у розмірі 60000 грн та судових витрат зі сплати судового збору розміром 5400 грн.

Постановою приватного виконавця від 18.04.2024 відкрито виконавче провадження № 74801156 з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа та зобов`язано боржника протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. За копіями виконавчого провадження, наданого виконавцем до подання, копію вказаної постанови направлено на адресу ОСОБА_1 , проте відправлення повернуті відправнику з відмітко працівника пошти «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 177, 196, 205, 206)

Згідно з відповідями МВС України за ОСОБА_1 не зареєстровані транспортні засоби.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вона не має у власності нерухомого майна.

Лист Державної прикордонної служби свідчить про те, що ОСОБА_1 не перетинала державного кордону.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 21). Вказана адреса міститься також в усіх відповідях державних органів, до яких звертався приватний виконавець.

У своєму поданні приватний виконавець просить суд надати дозвіл на примусове проникнення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрів № 384302217 від 25.06.2024, власником квартири є ОСОБА_3 , який є чоловіком боржниці, що підтверджено копією актового запису про шлюб № 295 від 26.04.2003 і не заперечується учасниками справи.

Натомість ОСОБА_1 не зареєстрована в зазначеній квартирі і не є її власником.

Приватний виконавець здійснювала виходи за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено актами.

Згідно з актом приватного виконавця від 23.05.2024, приватним виконавцем було здійснено виїзд на адресу проживання боржниці: АДРЕСА_1 . Двері відчинила боржниця ОСОБА_1 , якій було роз`яснено її обов`язок з`явитись до офісу виконавця в прийомні години для надання пояснень з приводу невиконання рішення суду.

За змістом акту приватного виконавця від 31.05.2024, приватним виконавцем здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_1 , однак двері ніхто не відчинив.

04.06.2024 ОСОБА_1 в офісі приватного виконавця надала пояснення щодо невиконання рішення суду, за змістом яких, про рішення суду їй відомо, офіційного доходу вона не має, рухомим та нерухомим майном не володіє. Крім того, ОСОБА_1 зазначила, що зобов`язується оплачувати 2000 грн щомісячно та невідкладно повідомляти виконавця про офіційне працевлаштування чи зміну місця проживання.

Відповідно до акта від 10.06.2024, приватний виконавець здійснив виїзд за адресою реєстрації боржниці: АДРЕСА_2 , де двері відчинила її мати ОСОБА_2 , зі слів якої, ОСОБА_1 у квартирі не проживає, її майно у квартирі відсутнє.

11.06.2024 на адресу приватного виконавця надійшла заява ТОВ «Баядера Логістік» з проханням провести перевірку майнового стану боржниці з обов`язковим залученням представника стягувача за місцем реєстрації та фактичного проживання, та проведення інших виконавчих дій.

Згідно з актом від 18.06.2024, приватний виконавець здійснив виїзд за адресою: АДРЕСА_1 . Доступу до квартири виконавцю надано не було. Зі слів ОСОБА_3 квартира належить йому особисто, майна дружини у квартирі немає, окрім одягу та предметів гігієни.

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 від 18.06.2024, квартира АДРЕСА_4 придбана до шлюбу і є його приватною власністю, а всі речі, що в ній знаходяться, куплені за його кошти в період до 2001 року (а.с. 232а).

28.06.2024 представник стягувача звернувся до виконавця з проханням звернутись до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржниці.

За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрів № 384302217 від 25.06.2024, власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 611/2344 від 15.05.1996 (а.с. 209).

Крім того, 01.07.2024 ОСОБА_1 сплатила 2000 грн на виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 74801156, що були розподілені виконавцем та перераховані в порядку ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з положенням статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311 ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,

статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Подібний висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного

у складі Верховного Суду від 01 листопада 2019 року у справі № К/9901/735/17 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19).

Питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця (частина перша статті 439 ЦПК України).

Таким чином вирішення питання про примусове проникнення до житла віднесено до компетенції суду.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване.

Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Колегія суддів зауважує, що матеріали подання не містять доказів, які підтверджують, що за боржницею зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно або що вона там проживає, з урахуванням реєстрації ОСОБА_1 за іншою адресою, відсутні підстави примусового проникнення до такого житла.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що боржниця перешкоджає вільному доступу приватного виконавця до свого житла чи умисно ухиляється від виконання рішення суду. Крім того, приватний виконавець не надав інформації на підтвердження того, що у квартирі, до якої потрібно здійснити примусове проникнення, знаходиться майно боржниці чи майно та кошти, належні їй від інших осіб.

З урахуванням того, що приватний виконавець не надала суду належних доказів ухилення боржниці від виконання рішення суду та перешкоджання нею у здійсненні виконавчих дій, беручи до уваги той факт, що квартира, про надання доступу до якої йдеться у поданні, є власністю іншої особи, яка не є учасником виконавчого провадження, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , адже на переконання колегії суддів, у цьому конкретному випадку такий виключний засіб забезпечення примусового виконання судового рішення не є виправданим.

Доводи стягувача про те, що майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , придбане подружжям у період шлюбу з 26.04.2003, і є спільно нажитим, а грошові кошти, отримані ОСОБА_1 за договором позики, використовувались в тому числі, і на користь ОСОБА_3 , є необґрунтованими припущеннями товариства, не підтверджені жодними доказами, і, враховуючи набуття ОСОБА_3 права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу № 611/2344 від 15.05.1996, спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим, на підставі вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2024 року у цій справі скасувати. Прийняти у цій справі нову постанову, якою:

«У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» до ОСОБА_1 про повернення боргу, відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 22 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: