Номер справи 237/3443/24
Номер провадження 2/237/794/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26.08.24 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Ліпчанського С.М.,

при секретарі Бахтіярової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки і піклування Мар`їнської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.

Позивач зазначає, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 про що виконкомом Васюківської сільської ради Артемівського району Донецької області 19.03.2010 року зроблено актовий запис №02 та видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Від спільного проживання подружжя має неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Артемівському району Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 03.03.2012 року та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане виконкомом Васюківської сільради Артемівського району Донецької області 20.07.2010 року. Спільне життя не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Особливо гостро суперечки проявилися приблизно на початку 2022 року - після широкомасштабного вторгнення на територію України державою агресором. В зв`язку із цим в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Не дивлячись на це подружжя продовжувало спільне проживання за для недопущення психічного та морального травмування дітей.

Близько двох місяців назад, а саме приблизно на початку червня 2024 року, позивач добровільно вирішив мобілізуватися до лав Збройних сил України за для захисту держави. Перед цим, завчасно він повідомив відповідачку про своє рішення та спитав думку стосовно цього. Отримавши згоду останньої, а також запевнення що спільні діти будуть під її наглядом в такі небезпечні часи, він добровільно вступив до лав ЗСУ де на даний час проходить службу. Приблизно через тиждень після від`їзду позивача, останній від своїх родичів дізнався, що відповідачка почала зловживати спиртними напоями та приводити до їх домівки іншого чоловіка. Це призводило до того, що діти залишаються без нагляду та бачать непристойну поведінку відповідачки, що для позивача є неприпустимою поведінкою для жінки та матері його дітей. На даний час вказані події систематично продовжуються. На неодноразові зауваження батьків позивача з цього приводу ОСОБА_5 реагує агресивно, принижуючи батьків позивача та погрожує забрати дітей і поїхати із невідомим чоловіком, всупереч волі дітей в інше місце. На прохання позивача припинити ганебну поведінку, відповідачка також реагує неадекватно та відмовою.

Поки позивач перебував разом із дітьми, останній постійно піклувався про них, враховував їх інтереси та потреби. Він змозі забезпечити належні умови проживання для дітей, як батько усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування, створення для них належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, розумового розвитку. Позивач переконаний, що діти повинні проживати разом із ним, так як поведінка відповідачки психічно травмує їх. Позивач спроможний забезпечити дітей всім необхідним. Відповідачка зовсім не цікавиться дітьми, їх проблемами, не бере участі у вихованні, в тому числі, не піклується про духовний, моральний та фізичний стан. Фінансове забезпечення дітей здійснює позивач, пересилаючи гроші відповідачці, але остання більшою мірою витрачає їх на свої забаганки та гулянки. Вказані обставини негативно впливають на розвиток спільних дітей.

На думку позивача, діти відповідачці не потрібні, це просто спосіб свого матеріального забезпечення. Відповідачка не може дати дітям ні належного виховання, ні матеріального забезпечення, так як ніде не працює та не має власного заробітку.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд позовної заяви без його участі. Просив суд задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд позовної заяви за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Представник органу опіки і піклування в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них.

Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» це має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання батьківських обов`язків - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Кожна дитина відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.

Частинами 8, 9 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, готувати їх до самостійного життя, зобов`язані поважати дітей. Передача дітей на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 4 статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці.

У відповідності до пункту 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності з ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989р. (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. No789-ХІІ) та ч.ч.7 та 8 ст. 7 СК України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі ст. 3,76,79,80,175,184 ЦПК, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», статей 160, 161 СК України, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України»,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Мар`їнська міська військова адміністрація Покровського району Донецької області, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав - задовольнити у повному обсязі.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_4 виданий Артемівським МВ ГУ ДМС України в Донецькій області 06 травня 2015 року, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_6 виданий 01.03.2023 року органом 1204.Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 зареєстрований виконкомом Васюківської сільської ради Артемівського району Донецької області 19.03.2010 року, актовий запис №02, Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_6 виданий 01.03.2023 року органом 1204.Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 відносно неповнолітніх ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Артемівському району Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 03.03.2012 року та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 видане виконкомом Васюківської сільради Артемівського району Донецької області 20.07.2010 року.

Допустити негайне виконання рішення для запобігання загрози життю та здоров`ю учасників процесу у період дії воєнного стану.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.М. Ліпчанський