Справа 359/9058/24
Провадження 2-о/359/221/2024

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Кулик Т.В.

за участю

представника заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бориспіль цивільну справу за заявою ОСОБА_3 ,який діє в інтересах ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

ВСТАНОВИВ:

До суду із даною заявою звернувся ОСОБА_3 . Свої вимоги обґрунтував тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2021 року шлюб між ним та ОСОБА_2 розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 примушує сина до спілкування та вчиняє економічне насильство.

Крім того,зазначає, що син не бажає жити з матір`ю, оскільки він її боїться.

В зв`язку з цим, просить суд ??видати обмежувальний припис строком на 6 місяців щодо кривдника ОСОБА_2 та визначити такі заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на неї обов?язків: ??заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; ??обмежити спілкування з постраждалою дитиною; ??заборонити наближатися на визначену відстань у розмірі 300 метрів до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; ??заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; ??заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв?язку особисто і через третіх осіб.

В судове засідання заявник не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату, місце розгляду заяви, причини неявки суду не повідомив.

Представник заявника в судовому засіданні підтримав подану заяву та зазначив, що ОСОБА_5 вчиняє домашнє насильство відносно сина ОСОБА_4 , яке проявляється в постійних дзвінках, відправлення листів на електронну пошту батька та несплату аліментів.

В судовому засіданні заінтересована особа заперечила проти задоволення поданої заяви та пояснила, що на електронну адресу батька вона пише листи для з`ясування того, що потрібно їхній спільній дитині, а сину телефонує приблизно двічі на тиждень.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 27.03.2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради про відібрання і повернення дитини без позбавлення батьківських прав рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.03.2023 року залишено без змін. Даним рішенням відібрано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 малолітного сина ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав (а.с.16-40).

17.03.2021 року відносно ОСОБА_2 видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника (а.с.41).

26.03.2021 року ОСОБА_3 звертався до органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради та Бориспільського РВ ГУ НП в Київській області із заявами про встановлення місця знаходження сина (а.с.42-44).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.09.2021 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.52,54).

Постановою Верховного суду від 26.06.2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини залишено рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.04.2023 р, яким визначено місце проживання ОСОБА_4 разом з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.89-11).

В матеріалах справи містяться скрін-шоти з екрана телефона та електронної пошти з яких неможливо ідентифікувати між ким відбулося з`єднання дзвінків та текстовий зміст повідомлень електронної пошти в зв`язку з цим суд їх оцінює критично і не бере до уваги (а.с.57-78).

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України заява про видачу у обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з ч. 2 ст.26 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 у справі №754/11171/19 вказав, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом № 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт насильства матері по відношенню до свого сина.

Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

За ч.3 ст.26 Закону України "Про запобіганню та протидію домашньому насильству" рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Крім того, жодних належних і допустимих доказів, що свідчили б про наявність ризиків вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства заявником суду не надано.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що підстави для видачі обмежувального припису відсутні. Тому у задоволенні поданої заяви належить відмовити в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Керуючись ст.ст.76-81,258, 259, 263-265, 268,350-1- 350-6 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 ,який діє в інтересах ОСОБА_4 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня оголошення судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Чирка С.С.