КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року

справа № 753/22838/17

провадження № 22-ц/824/4841/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В..

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Дарницького районного суду міста Києва Комаревцевої Л.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2017 року ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 115 373,30 грн, а також судовий збір у розмірі 1730,61 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 лютого 2018 року позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість за договором №0090557-СССр1 03597 від 03.01.2014 в розмірі 115 373,30 грн та судовий збір у сумі 1 730,61 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2023 року в задоволенні заяви про ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на пропуск строку позовної давності. Зазначає, що відповідно до п. 3 Договору клієнт повинен повернути кредит разом із усіма нарахованими процентами до 03.01.2015 року. 12.09.2017 року між ПАТ «Піреус банк МКБ» та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» укладено договір факторингу, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 03.01.2014 року.

Крім того, судом не досліджено розмір заборгованості за кредитним договором. Відповідач вказує, що кредитний ліміт встановлено у сумі 20 000,00 грн, кредитні кошти надавались у безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. Водночас, згідно з розрахунками заборгованості розмір заборгованості становить 115373,30 грн, що значно перевищує встановлений кредитний ліміт, та доказів збільшення кредитного ліміту позивачем не надано. Також вказує на відсутність належних доказів на підтвердження наявності заборгованості, та видачі кредитних коштів, а наданий розрахунок заборгованості складений працівником позивача, не є первинним бухгалтерським документом, а тому не може слугувати доказом у справі. Відтак позивачем не доведено позовні вимоги.

Також апелянт вказує на відсутність доказів щодо переходу права вимоги за кредитним договором № 0090557-СССр1_03597 від 03.01.2014 року до позивача. Надана позивачем копія витягу з реєстру боржників не є належним доказом, оскільки вказаний документ не містить необхідних реквізитів, зокрема відсутні підписи та відтиски печаток.

На думку скаржника, у зв`язку із недоведеністю позивачем видачі відповідачу банківської картки, кредитних коштів, наявності у відповідача заборгованості та її розміру, а також ненаданням достатніх доказів на підтвердження переходу прав вимоги за кредитним договором суд першої інстанції передчасно виніс рішення про задоволення позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що апелянтом не заперечується укладення між сторонами кредитного договору, видачі кредитної картки та користування коштами. Зазначає, що відповідачем не повернуто у добровільному порядку кошти.

Вказує, що кредитним договором не встановлено графіку погашення платежів, умовами договору договором передбачено, що кредит надається строком на 1 рік з автоматичною пролонгацією щоразу на новий строк - 1 рік. Окрім того, із виписки особового рахунку вбачається користування відповідачем кредитом та кредитною карткою. Відтак, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Представник банку зазначає, що сума заборгованості за кредитом становить 115 385,20 грн, що складається з :

95188,20 грн - несанкціонований офердрафт;

20 000,00 грн - прострочений кредитний ліміт.

Вказує, що відповідачем не надано доказів на спростування заборгованості по кредитному договору. Крім того, позивачем надано достатньо доказів на підтвердження укладення між ПАТ «Піреус Банк МКБ» договору факторингу та відступлення права вимоги до боржників.

Договір про відкриття поточного рахунку та договір факторингу недійсними не визнавались, а відтак є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи повністю позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що невиконання відповідачем взяти зобов`язань за кредитним договором.

Колегія суддів повністю погодитись із таким висновком суду не може.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною другою статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що 03.01.2014 між Публічним акціонерним товариством «Піреус Банк МКБ» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття поточного рахунку, видачу платіжної картки та надання кредиту в межах кредитного ліміту № 0090557-СССр1_03597, згідно з яким відповідачу було встановлено ліміт кредитування (надано кредит) у сумі 20 000,00 грн. Кредитні кошти надавались відповідачу в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача (а.с 24-25).

Відповідно до п. 2 договору, за користування кредитом відповідач сплачує позивачу відсотки у розмірі, передбаченому чинними Правилами та Тарифами Банку.

Повернення суми кредиту відповідно до п. 1 Договору відбувається шляхом перерахування та/або внесення готівкою коштів на рахунок (картковий) визначений у п.1.1. Договору.

Відповідно до п. 2 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором позичальник відшкодовує кредитору заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню, проценти.

Статтею 512 ЦК України передбачено можливість заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою.

Однією з підстав такої заміни є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

12.09.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні Інвестиції» та Публічним акціонерним товариством «Піреус Банк МКБ» було укладено Договір факторингу № 2 шляхом купівлі права грошової вимоги. За умовами Договору факторингу, ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» придбало у попереднього кредитора право грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно Кредитного договору №0090557-СССр1_03597 від 03.01.2014.

12.10.2017 на адресу відповідача було направлено повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості. (а.с.31)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що станом на 29.11.2017 заборгованість у розмірі 115373,30 грн за договором №0090557-СССр1_03597 від 03.01.2014 відповідачем не погашена

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі договору факторингу 12.09.2017ТОВ «ФК «Приватні інвестиції» набуло прав кредитора у зобов`язанні, що виникло з договору №0090557-СССр1_03597 від 03.01.2014 до ОСОБА_1

Кредитним договором встановлено кредитний ліміт у розмірі 20000,00 грн.

Відповідно до п. 4 Договору №0090557-СССр1_03597 від 03.01.2014 року договір вважається та є таким, що набрав чинності, а кредит вважається наданим з дати підписання цього Договору та скріплення печаткою Банк, що зазначена в цьому Договорі.

Відповідачем не надано доказів повернення наданого кредитного ліміту, як і не заперечувалося відповідачем, що на підставі укладеного між сторонами кредитного договору первісний кредитор видав відповідачу кредитну картку, за допомогою якої він набув можливість протягом дії установленого кредитного ліміту знімати грошові кошти з рахунку та розраховуватись ними.

Під час розгляду справи відповідач також не заявляв, що банком не були виконані умови договору про надання кредиту та платіжної картки.

Відтак колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частинні стягнення із відповідача тіла кредиту у розмірі 20000,00 грн.

Разом із тим, що на підтвердження розміру заявленої суми заборгованості позивач надав суду розрахунок заборгованості станом на 23 жовтня 2017 року на загальну суму 115373,3 грн без визначення складових цієї суми боргу.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поданий позивачем до суду першої інстанції розрахунок заборгованості не містить складових та методику нарахування заборгованості за нарахованими процентами, штрафом згідно умовами укладеного між сторонами договору, що унеможливлює перевірити правильність нарахувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовним вимог про стягнення із відповідача інших нарахованих сум.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Додану представником позивача до відзиву апеляційної скарги виписку за картковим рахунком, судом апеляційної інстанції не приймається, оскільки вказаний доказ подано з порушенням положень ЦПК України, та причин поважності пропуску встановлено строку не зазначено.

Разом із цим, апелянтом заявлено про пропуск позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до умов укладеного кредитного договору від 03.01.2014 року клієнт має право використовувати кредит та повернути кредит повністю з усіма нарахованими процентами до 03.01.2015 року включно.

Водночас, умовами договору передбачена автоматична пролонгація договору за відсутності заяви клієнта про припинення дії договору.

Матеріали справи не містять заяви відповідача про припинення дії договору.

Відтак, відсутні підстави для застосування строку позовної давності.

Таким чином, судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позову.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 10, 13 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 лютого 2018 року скасувати постановити нове наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1847,40 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді