Справа № 619/2419/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 серпня 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Зуб Г.А.
за участю секретаря - Черниш О.М.,
за участю представників позивача та відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, -
До суду надійшла вказана позовна заява за підсудністю, в якій позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 1873900,00 грн., та судові витрати.
Представником відповідача адвокатом Ус М.В. подано відзив на вказану позовну заяву, в якій він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що ним дійсно на підставі виданої довіреності була відчужена земельна ділянка, та отримані грошові кошти за неї, які були передані брату позивача ОСОБА_6 , та останній пообіцяв передати письмову заяву від позивача про відсутність претензій. Також під час особистої зустрічі з позивачем 06.05.2021 останній зазначив про відсутність до нього претензій. Також просив поновити строк на подачу вказаного відзиву, оскільки копію позовної заяви було отримано 16.11.2021, яке підлягає задоволенню з огляду на дату отримання копії позовної заяви з додатками.
Позивачем надано відповідь на відзив, в якому він просить задовольнити позов, посилаючись на те, що ОСОБА_6 не є близьким родичем позивача, та не є його рідним братом, про дату продажу позивача повідомлено не було, коштів позивач ніяких не отримував, та посилання відповідача спрямовані на введення суду в оману.
Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на наданий до суду звукозапис розмови між позивачем та відповідачем.
21.05.2021 вказана позовна заява надійшла до Дергачівського районного суду Харківської області, та розподілена судді Болибок Є.А.
24.05.2021 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано до суду 24.05.2021.
Ухвалою судді від 24.05.2021 вказану справу передано за підсудністю на розгляд Київського районного суду м. Харкова.
29.06.2021 вказана справа надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А.
Ухвалою судді від 10.08.2021 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 23.01.2024 закрито підготовче провадження по вказаній справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.
21.05.2020 позивачем видано довіреність на ім`я відповідача з питань реєстрації, замовлення необхідних документів для продажу та з питань продажу вказаної земельної ділянки, яка посвідчена ПН ХМНО ОСОБА_7 за реєстр. №1256.
Відповідачем на підставі виданої довіреності було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого вказана земельна ділянка була відчужена ОСОБА_5 за грошову суму в розмірі 1873900,00 грн.
Підставою звернення до суду з вказаним позовом стало те, що позивачем не були отримані кошти від продажу належної йому земельною ділянки від відповідача, а спрямована письмова вимога останнім була залишена без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 237 ЦК України визначено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (частина перша статті 244 ЦК України).
За правилами статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).
Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку, що договір доручення може посвідчуватись довіреністю та є різновидом представництва інтересів особи-довірителя, що виникає на підставі договору.
Статтею 1006 ЦК України визначено обов`язки повіреного, серед яких, у пункті 3 вказаної статті встановлено, що повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Отже, укладений між сторонами правочин свідчить про наявність між довірителем та повіреним правовідносин, які є представницькими відносинами.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач, який діяв від імені позивача на підставі довіреності, відчужено за договором купівлі-продажу належну йому земельну ділянку.
Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки, продаж здійснено за 1873900,00 грн., які продавець отримав від покупця повністю для передачі позивачу.
Судом встановлено, що відповідач не надав докази виконання свого обов`язку, що статтею 1006 ЦК України про передачу грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу, тому суд приходить до висновку, що вказаний обов`язок підлягає виконанню, а грошові кошти поверненню довірителю.
За положеннями статті 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 77, 78 ЦПК України).
Як передбачено частиною четвертою статті 81 ЦПК України, рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Посилання сторони відповідача на те, що вказані кошти були передані ОСОБА_6 для передачі позивачу, та те, що інші співвласники земельних ділянок ніяких претензій не мають до відповідача, суд вважає необгрунтованими, оскільки місцеперебування позивача було зазначено в оригіналі виданої ним довіреності, та видана довіреність не уповноважувала ОСОБА_6 на передачу будь-яких коштів, а обов`язок щодо повернення вказаних коштів саме позивачу встановлений ст. 1006 ЦК України.
Також, до суду в якості електронного доказу надано звукозапис розмови, відповідно до якого зазначено, що позивач в розмові з відповідачем зазначає, що він є номінальним власником земельної ділянки. Вказаний доказ суд вважає неприйнятним, оскільки він не спростовує заявлені позовні вимоги, та право власності позивача на земельну ділянку, яка була відчужена не оспорюється. Доказів, що відповідач передавав кошти позивачу матеріали справи не містять, а надані до суду нотаріально посвідчені заяви від інших коштів про відсутність претензій до відповідача не стосується предмету даного спору.
Враховуючи наведене та положення статті 1006 ЦК України, суд приходить до висновку, що сума коштів вказана в договорі купівлі-продажу земельної ділянки повинна бути передана позивачу, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 76, 80, 81, 141, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти в розмірі 1873900 (один мільйон вісімсот сімдесят три тисячі дев`ятсот) гривень 00 коп.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_3 , місцеперебування: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , місцеперебування: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 21 серпня 2024 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ