Справа № 201/6024/24
Провадження № 2/201/2858/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого - судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків шляхом відшкодування фактичних витрат за спожиті комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 24.05.2024р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків шляхом відшкодування фактичних витрат за спожиті комунальні послуги.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 28.05.2024р. позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін (а.с.№55).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що вона успадкувала нерухомість після смерті батька ОСОБА_3 , а саме їй належить на праві власності 20/100 домоволодіння АДРЕСА_1 . В цьому домоволодінні певний час проживав її рідний брат ОСОБА_4 зі своїми дружинами. Останньою дружиною брата була ОСОБА_2 (відповідачка по справі). Її брат був призваний до лав ЗСУ та загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 39 років у м. Соледар. Його вдова (відповідачка) залишилася проживати в цьому домоволодінні, залишила це домоволодіння тільки після ухвалення Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 20.06.2023р. рішення суду у цивільній справі № 201/4435/23 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Відповідачка по справі увесь час проживання в цьому домоволодінні (без брата), а саме з березня 2022р. до жовтня 2023р., не сплачувала комунальні послуги, заборгованість за які склала 11 971 грн. 03 коп. Отже, позивачка, вважаючи витрати за спожиті комунальні послуги фактичними, просила стягнути з відповідачки на свою користь в рахунок відшкодування цих витрат у розмірі 11 971 грн. 03 коп., а також просила стягнути з відповідачки понесені судові витрати.

08.07.2024р. в системі «Електронний суд» представником відповідачки адвокатом Цівань Н.В. (діє на підставі ордеру від 04.07.2024р. а.с. № 75) у відповідності до положень ст. 178 ЦПК України було подано відзив на позов, по тексту якого, адвокат звертала увагу суду на те, що відзив на позов нею подано протягом встановленого строку, який вона просила відраховувати від дня укладення з відповідачкою договору про надання правової допомоги від 04.07.2024р.

Так, адвокат Цівань Н.В., не заперечуючи факту проживання відповідачки після смерті чоловіка ОСОБА_4 та до виселення її за рішенням суду з домоволодіння АДРЕСА_1 , зазначала, що з відповідачкою не було укладено жодного договору про надання житлово-комунальних послуг, отже вона не зобов`язана сплачувати за комунальні послуги. За вищезазначеного представник відповідачки просила відмовити у задоволенні позову (а.с. № 63-67).

Позивачкою 13.08.2024р. у відповідності до положень ст. 179 ЦПК України подана відповідь на відзив, де остання заперечувала проти прийняття до уваги відзиву на позов, який подано з пропуском встановленого строку, а також зауважувала на тому, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати комунальних послуг в повному обсязі (а.с. № 78-80).

Правом подачі заперечень на відповідь на відзив (ст. 180 ЦПК України) відповідачка або її представник не скористалися.

Суд, вивчивши матеріали справи, зміст заперечень стосовно позовних вимог, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Правовідносини у справі врегульовані нормами цивільного законодавства та Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Частиною першої статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Стаття 11 ЦК України встановлює, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У пункті 8 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними; факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

За твердженнями позивачки, по квартирі АДРЕСА_2 рахується наступна заборгованість: за спожитий природній газ (підігрів води, опалення квартири) у розмірі 3 585 грн. 09 коп.; за послуги водопостачання 2 903 грн. 27коп.; за використану електроенергію 3 313 грн. 84 коп.; за послуги вивезення твердих побутових відходів КП «Жилсервіс-2» ДМР 603 грн. 34 коп., за послуги вивезення твердих побутових відходів ТОВ «Екологія- Д» 1 747 грн.49 коп., що в загальному розмірі складає суму 11 971 грн. 03 коп.

Втім, суд не знаходить підстав для стягнення цієї суми заборгованості з відповідачки на користь позивачки з наступних підстав.

Позивачці на праві власності належить 20/100 домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. №11).

Право власності на це нерухоме майно набуте позивачкою 24.02.2023р. в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. № 10).

Позивачка по тексту позову стверджує, що її брат ОСОБА_4 тимчасово користувався цим домоволодінням, також з ним проживали в різний час його дружини, зокрема, остання ОСОБА_2 (відповідачка по справі).

Брат позивачки ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. № 12).

В квартирі АДРЕСА_2 після призову до лав ЗСУ, а також і після смерті ОСОБА_4 13.10.2022р., проживала ОСОБА_2 (відповідачка по справі).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2023р. у цивільній справі № 201/4435/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, позовні вимоги були задоволені та ухвалено рішення про виселення відповідачки зі спірного нерухомого майна (а.с. № 13-15).

Задля примусового виконання рішення суду 15.08.2023р. було відкрито виконавче провадження ВП № 72444689, постанова державного виконавця Петрової К.В. (а.с. № 17).

Представник відповідачки по тексту відзиву на позов стверджує, що відповідачка залишила цей будинок ще до виселення її в примусовому порядку.

Точної дати звільнення відповідачкою квартири АДРЕСА_2 позивачка по тексту позову не називає (зазначає лише, що це жовтень 2023р.), представник відповідачки зазначає, що перепискою в месенджері підтверджується, що відповідачка залишила ключі від квартири у сусідів 21.07.2023р. (а.с. № 70).

Позивачка наполягає на стягненні з відповідачки на свою користь збитків шляхом відшкодування фактичних витрат за спожиті комунальні послуги у розмірі 11 971 грн. 03 коп., періодом, за який ця сума нарахована, позивачка називає - березень 2022р. жовтень 2023р.

На підтвердження сум за спожиті комунальні послуги по квартирі АДРЕСА_2 позивачка до позову долучила копії рахунків газопостачальної компанії «Нафтогаз», рахунків-повідомлень КП «Дніпроводоканал» ДМР (а.с. № 21-38, 39-46) та детальних розрахунків заборгованості перед КП «Дніпроводоканал» ДМР та перед ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» (а.с. № 48-49, 50).

Доказів про оплату позивачкою цих рахунків (рахунків-повідомлень), як власником нерухомого майна (положення ст. 322 ЦК України), суду не надано.

Суд відхиляє заперечення відповідачки стосовно того, що вона не мусить сплачувати гроші за спожиті комунальні послуги, оскільки з нею було укладено жодного договору про надання житлово-комунальних послуг, оскільки ці її твердження суперечать положенням п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», про що зазначено і в постановах Верховного Суду від 16.11.2021р. у справах № 915/208/20, № 915/127/20 та постанови Верховного Суду від 03.06.2022р. у справі № 915/104/21.

Втім, для стягнення з відповідачки цих сум саме на користь позивачки відсутні правові підстави.

Дійсно, положеннями ч.1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина 2 ст. 22 ЦК України визначає поняття збитків, якими, зокрема є: втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У справі, що розглядається судом, суми, які не сплачені відповідачкою за спожиті комунальні послуги, не є реальними збитками для позивачки у розумінні ч.2 ст. 22 ЦК України.

Зокрема, несплата своєчасно житлово-комунальних послуг є реальними збитками, не для позивачки, а, зокрема, для газопостачальної компанії «Нафтогаз», КП «Дніпроводоканал» ДМР, ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» та компаній по вивезенню твердих побутових відходів - КП «Жилсервіс-2» ДМР та ТОВ «Екологія- Д».

Доказів, що рахунки по житлово-комунальним послугам позивачкою сплачено або заборгованість стягнута з позивачки за рішенням суду (судовим наказом) за позовами (заявами) вищеназваних компаній, підприємств, що надають послуги у сфері житлово-комунальних послуг, у справі немає.

Підводячи підсумок вищевикладеному, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків шляхом відшкодування фактичних витрат за спожиті комунальні послуги не обґрунтовані, а отже не підлягають задоволенню.

Заперечення позивачки щодо прийняття до розгляду судом відзиву на позов, який надійшов суду 08.07.2024р. (замість у строк до 19.06.2024р.(включно)), суд відхиляє, оскільки, на думку суду, причина пропуску строку на подачу відзиву поважна (договір про надання правової допомоги адвокатом Цівань Н.В. з відповідачкою укладено лише 04.07.2024р. а.с.№ 71-74).

При цьому, судом враховані роз`яснення, що містяться в постанові Верховного Суду від 05.08.2020р. у справі № 177/1163/16-ц (провадження № 61-2250св20), що при застосуванні процесуальних норм судам належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати, які понесені позивачкою по справі відносяться на її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст 16, 22, 322 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 275 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків шляхом відшкодування фактичних витрат за спожиті комунальні послуг - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.