П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року місто Київ

справа № 754/2630/23

провадження №22-ц/824/3611/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В,

сторони:

позивач - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 22 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Панченко О.М.,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року позивач ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» А. Караченцева звернувся з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності та зняття арешту з нерухомого майна.

В обґрунтування позову зазначив, що ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» є власником двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 29,72 кв м, загальною площею 57,58 кв м, (11 поверх), далі по тексту - квартира, що підтверджується: - актом від 02.08.1993, відповідно до якого Головне управління внутрішніх справ м. Києва передав, Промінвестбанк України прийняв квартиру на підставі договору від 07.07.1993 про пайову участь та інвестування будівництва, акт зареєстрований Київським міським БТІ 09.08.1993 за реєстровим № 37573 (відмітка про реєстрацію особистого права власності за Промінвестбанком України розміщена на звороті акту); - інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.07.2020 КВ-2020 № 17378 (про реєстрацію квартири на праві власності за Промінвестбанк України на підставі акту передачі від 02.08.1993, зареєстрованого в Бюро 09.08.1993).

25 лютого 2022 року Правління Національного банку України прийняло рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк». Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 130 від 25.02.2022 про початок процедури ліквідації Банку, призначення Караченцева Артема Юрійовича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора Банку, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

В процесі формування ліквідаційної маси (інвентаризації, оцінки та підготовчих дій для реалізації майна Банку) виявлено арешт щодо нерухомого майна банку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Отримавши інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відносно об`єкта нерухомого майна від 04.11.2022 за № 314262959 за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» виявило, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек за вказаними параметрами запиту відомості відсутні. Проте, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта обтяження: квартира, частина, адреса: АДРЕСА_2 , зареєстровано тип обтяження: арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження: 4017253, день/час реєстрації: 07.11.2006 17:12:00, реєстратор: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги,11, підставою обтяження вказана ухвала, 2-5230, 07.11.2006, Оболонський районний суд міста Києва, суддя Тищук М.Ф., власником об`єкта обтяження зазначено: ОСОБА_1 , додаткові дані: р. № 3-1525, вх. 5826 від 07.11.2006 р., заявник реєстрації: Оболонський районний суд міста Києва.

Банк звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із заявою про скасування заходів забезпечення позову у справі № 2-403/2007, проте, ухвалою від 18.11.2022 суд відмовив у задоволенні заяви. Відмова обґрунтована тим, що банк не був учасником у справі, через що не вбачаються підстави для скасування арешту. Апеляційна скарга банку також залишена без задоволення з аналогічних підстав.

Такий запис про арешт безпідставно зазначає власником іншу особу та перешкоджає реалізації прав банку як власника, в т.ч. продажу такого майна з публічних торгів з метою задоволення вимог кредиторів та вкладників банку.

У зв`язку з цим, просить суд: визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; зняти/припинити арешт зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження: 4017253, зареєстрований 07.11.2006 17:12:00 реєстратором Перша київська державна нотаріальна контора, на підставі ухвали, 2-5230, 07.11.2006, Оболонський районний суд міста Києва, суддя Тищук М.Ф. з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, вул. Малопідвальна, 8, ), скасувати заходи забезпечення позову в частині накладення арешту на частину квартири, та арешту на все майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 , які застосовані на підставі ухвали від 07.11.2006 Оболонського районного суду м. Києва, № 2-5230, 2006, суддя Тищук М.Ф.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року позовні вимоги ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» А. Караченцева до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 задоволено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням третя особа ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Звертає увагу апеляційного суду на те, судом першої інстанції не взято до уваги, що звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами щодо визнання права власності на квартиру, позивачем не надано суду доказів щодо порушення їх прав.

Вказує, що позивачем було невірно залучено коло осіб у даній справі та в позовній заяві не вказано підставу залучення третьою особою орендаря спірної квартири.

Суд не звернув увагу, що позивачем не обґрунтовано позовні вимоги в частині захисту порушеного права, а також не надано доказів на обґрунтування позовних вимог.

Також наголошує на порушення процесуальних норм, оскільки відповідно до журналу судового засідання судом ухвалено проведення заочного розгляду справи, проте за наслідком проведення судового засідання винесено рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - адвокат Мороз С.А. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушеного права шляхом визнання права власності та скасування арешту, накладеного на майно банку. Судом досліджено підстави набуття права власності на квартиру та правомірно встановлено, що банк є власником квартири.

Виходячи з встановлених обставин та досліджених доказів, суд дійшов правомірного висновку, що арешт накладений на квартиру є обмеженням прав банку, як власника нерухомого майна, внаслідок чого останній позбавлений користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, а тому його право підлягало захисту у заявлений спосіб.

Інші учасники справи своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 та її представник адвокат Новікова Н.І. доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі, просили апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року.

Представник позивача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» - адвокат Мороз С.А. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання не з`явились відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_5 , які повідомлені шляхом направлення судового повідомлення на поштову адресу, яка зазначена в апеляційній скарзі.

Згідно трекінгу з сайту АТ Укрпошта, поштове відправлення штрих код ідентифікатор 974, конверт адресований ОСОБА_2 , поштове відправлення штрих код ідентифікатор 400, конверт адресований ОСОБА_1 , поштове відправлення штрих код ідентифікатор 591, конверт адресований ОСОБА_5 не вручені «за відсутністю адресата за вказаною адресою», а тому відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою адресату.

Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилася в судове засіданні відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 22.04.1993 року між банком (орендодавець) та фізичною особою ОСОБА_3 (орендар) було укладено договір оренди квартири (надалі - Договір), посвідчений Голуб А.А. , державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори, за реєстр. № 3586. Відповідно до умов договору орендодавець здав в оренду квартиру для проживання родини у складі - ОСОБА_1 (чоловік, у шлюбі з 30.07.1983 року), ОСОБА_5 (син), ОСОБА_3 (орендар). ОСОБА_3 займала посаду провідного економіста Банку з 01.07.1980 по 26.08.2009.

Згідно з п.16 договору орендар набуває право викупу квартири через 7 років від дня укладання договору оренди. Проте, продаж даної квартири на користь ОСОБА_3 не здійснювався.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 314262959 від 04.11.2022 за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , відсутні відомості про право власності на вищезазначену квартиру. Проте, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта обтяження: квартира, частина, адреса: АДРЕСА_2 , зареєстровано тип обтяження: арешт нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження: 4017253, день/час реєстрації: 07.11.2006 17:12:00, реєстратор: Перша київська державна нотаріальна контора, 01135, м. Київ, пр-т Перемоги,11, підставою обтяження вказана ухвала, 2-5230, 07.11.2006, Оболонський районний суд міста Києва, суддя Тищук М.Ф., власником об`єкта обтяження зазначено: ОСОБА_1 , додаткові дані: р. № 3-1525, вх. 5826 від 07.11.2006 р., заявник реєстрації: Оболонський районний суд міста Києва.

Згідно із копій ухвали Оболонського районного суду м. Києва, № 2-5230 від 07.11.2006 про забезпечення позову та рішення Оболонського районного суду м. Києва № 2-403/2007 від 29.01.2007, в провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 2-5230 2006, 2/403 2007 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав споживача.

Відповідно до ухвали Оболонського районного суду м. Києва № 2-5230 від 07.11.2006 ОСОБА_2 у справі подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 . Суд задовольнив заяву, наклав арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , накладено арешт на всі транспортні засоби належні ОСОБА_1 , на все майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 . Виконання ухвали в частині арешту на квартиру покладено на Першу київську державну нотаріальну контору, в частині арешту на майно в квартирі - на Державну виконавчу службу в Деснянському районі м. Києва, в частині арешту транспортних засобів - на Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС с м. України.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2-403/2007 від 29.01.2007 позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 як відшкодування збитків і моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень та 617 грн. державного мита в дохід держави (позовні вимоги обґрунтовані невиконанням договору поставки товару).

Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження МЮУ (АСВП) не підтверджено перебування на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби або у приватних виконавців ухвали Оболонського районного суду м. Києва, № 2-5230 від 07.11.2006 в частині арешту квартири Банку та рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2-403/2007 від 29.01.2007.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 19 «Про особливості припинення діяльності банків в умовах воєнного стану» Національний банк України має право прийняти рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, що перебуває під контролем держави-агресора. Правління Національного банку України від 25.02.2022 прийняло рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку, повний та офіційний текст рішення публічно доступний на сайті НБУ https://bank.gov.ua/ua/legislation/Decision_25022022_90_rsh_bt. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 130 від 25.02.2022 про початок процедури ліквідації Банку, призначено Караченцева Артема Юрійовича уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з делегуванням усіх повноважень ліквідатора Банку, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Указом Президента України від 11.05.2022 № 326/2022, що набув чинності 19.05.2022 одночасно з набранням чинності Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 11.05.2022 «Про примусове вилучення в Україні об`єктів права власності Російської Федерації та її резидентів», в тому числі акцій ПАТ «Промінвестбанк» в розмірі 99,772644 % статутного капіталу ПАТ «Промінвестбанк» та фінансових активів ПАТ «Промінвестбанк», що підлягають примусовому вилученню на користь держави України, Кабінету Міністрів України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за участю Національного банку України доручено забезпечити проведення примусового вилучення вищезазначених корпоративних прав у десятиденний строк з дня опублікування Указу.

Витягом із ЄДР щодо Банку підтверджено статус позивача, як юридичної особи, повноваження керівника Банку, перебування в стані припинення, зміну власника 99,7726 відсотків акцій ПАТ «Промінвестбанк» (акції належать Державі Україна в особі Державного підприємства «Національний фонд інвестицій України»).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання права власності за банком, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки реєстрація права власності банку на квартиру, проведена 09.08.1993 Київським міським БТІ відповідно законодавства, що діяло до 01.01.2013, таке речове право на нерухоме майно, що виникло до 01 січня 2013 року визнається дійсним та позивач є власником зазначеного майна.

Приймаючи рішення в частині зняття/припинення обтяження нерухомого майна, суд виходив з того з того, що на час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом визнання права власності на майно, звільнення майна з-під арешту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Доводи апелянта, що позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів та обґрунтованості позовної заяви не може слугувати задоволенню позовних вимог, а тому, звертаючись з вимогою про визнання права власності та зняття арешту з нерухомого майна ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» обрало не правильний спосіб захисту, не заслуговують на увагу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на те, банк є власником квартири, що підтверджується: - актом від 02.08.1993 відповідно до якого Головне управління внутрішніх справ м. Києва передав, Промінвестбанк України прийняв квартиру на підставі договору від 07.07.1993 про пайову участь та інвестування будівництва, акт зареєстрований Київським міським БТІ 09.08.1993 за реєстровим № 37573 (відмітка про реєстрацію особистого права власності за Промінвестбанком України розміщена на звороті акту); - інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.07.2020 КВ-2020 № 17378 (про реєстрацію квартири на праві власності за Промінвестбанк України (російська мова Промінвестбанк України) на підставі акту передачі від 02.08.1993, зареєстрованого в Бюро 09.08.1993).

Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації (частина 3). Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону (частина 4).

Статтею 28 цього Закону визначені особливості державної реєстрації прав на земельні ділянки державної та комунальної власності.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: 1) судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; 2) рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; 3) визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна; 4) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 5) договору, укладеного в порядку, визначеному законом, яким встановлюється обтяження речових прав на нерухоме майно, чи його дубліката; 6) закону, яким встановлено заборону користування та/або розпорядження нерухомим майном; 7) інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом.

Підставою виникнення обтяження є ухвала Оболонського районного суду м. Києва № 2-5230 від 07.11.2006 у справі про забезпечення позову шляхом накладення арешту все майно, що належить відповідачу ОСОБА_1 , якою суд задовольнив заяву, наклав арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , вказавши, що вона належить ОСОБА_1 та якою накладено арешт на всі транспортні засоби ОСОБА_1 , на все майно, що знаходиться в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2-403/2007 від 29.01.2007 позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 як відшкодування збитків і моральної шкоди 100000 (сто тисяч) гривень та 617 грн. державного мита в дохід держави (позовні вимоги обґрунтовані невиконанням договору поставки товару).

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

За правилами частини 3 ст. 12, частин 1, 2, 3 ст. 13, частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази надаються учасниками справи, а збирання доказів не є обов`язком суду.

Згідно даних бази Автоматизованої системи виконавчого провадження МЮУ (АСВП) не підтверджено перебування на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби або у приватних виконавців ухвали Оболонського районного суду м. Києва, № 2-5230 від 07.11.2006 в частині арешту квартири Банку та рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі № 2-403/2007 від 29.01.2007 , про що підтвердив Замостянський відділ державної виконавчої служби м.Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області своєю довідкою

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції апелянтом підтверджено, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 , який є її чоловіком, грошових коштів на виконання рішення суду не стягнуто.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав.

Відповідно до статті 10 Загальної декларації прав людини кожна особа має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно положень статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається із акта від 02.08.1993 Головне управління внутрішніх справ м. Києва передав, Промінвестбанк України прийняв квартиру на підставі договору від 07.07.1993 про пайову участь та інвестування будівництва, акт зареєстрований Київським міським БТІ 09.08.1993 за реєстровим № 37573 (відмітка про реєстрацію особистого права власності за Промінвестбанком України розміщена на звороті акту); - інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09.07.2020 КВ-2020 № 17378 (про реєстрацію квартири на праві власності за Промінвестбанк України (російська мова Промінвестбанк України) на підставі акту передачі від 02.08.1993, зареєстрованого в Бюро 09.08.1993)

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зазначені норми права свідчать про те, що право власності це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обтяження у виді арешту майна, яке належить позивачу на праві приватної власності, створює йому перешкоди у здійсненні права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Також колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що вимоги про звільнення майна з-під арешту ґрунтуються на праві власності ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на нього, виступають способом захисту зазначеного права, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем безпідставно не залучена апелянт до участі у справі як відповідач, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки саме відповідачі, ініціюючи спір в Оболонському районному суді м.Києва, в процесі розгляду якого був накладений арешт на майно, що належить позивачу, та в подальшому, не вчиняючи жодних дій по виконанню рішення, тим самим допустили порушення прав позивача як власника квартири. Відповідно відповідати перед позивачем мають відповідачі.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд при вирішенні спірних правовідносини неповно встановив обставини справи та надав їм неналежну правову оцінку, є необґрунтованими. Посилання, що в наданих до суду першої інстанції доказах щодо порушення права власності позивача не вбачається порушення їх прав, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, вони зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 27 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус