Провадження № 22-ц/801/1528/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 рокуСправа № 127/34182/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Рибчинського В.П., секретар Луцишин О.П., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2024 року, ухвалене суддею Іщук Т.П. у м. Вінниці, повне рішення складено 06 травня 2024 року, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Амбрелла», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Циц Наталії Володимирівни, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Наталії Василівни, про визнання відсутності права вимоги кредитора та відповідного зобов`язання боржника за кредитним договором, припинення правовідносин за кредитним договором, визнання припиненим договору іпотеки, припинення обтяження майна,

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив:

- визнати відсутність права вимоги у ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» та кореспондуючого обов`язку у ОСОБА_1 за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року;

- визнати припиненими правовідносини за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла»;

- визнати припиненим договір іпотеки №1489 від 25 червня 2008 року у зв`язку із припиненням основного зобов`язання за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року;

- припинити обтяження майна та виключити з Державного реєстру іпотек запис №7454637 від 25 червня 2008 року про реєстрацію іпотеки нерухомого майна: кватири по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 25 червня 2008 року між ним та ПАТ «Банк Форум» було укладено кредитний договір №0180/08/20-Nv, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 50 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань цього ж дня сторони уклали договір іпотеки №1489, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же день в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу на предмет іпотеки внесено заборону на його відчуження.

Зазначив, що в 2015 році ПАТ «Банк Форум» звернулося з позовною заявою про стягнення з нього боргу за вищевказаним кредитним договором та просило стягнути з нього на користь банку суму заборгованості в розмірі 494 812,18 грн. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2019 року в цивільні справі № 127/6588/15-ц відмовлено в задоволені позову ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І. М. до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України. Однак, в ході розгляду цієї справи ухвалою суду від 08 серпня 2018 року призначено судову економічну експертизу, за результатами якої установлено, що за спірним кредитним договором станом на 17 березня 2015 року мала рахуватись передплата в загальній сумі 6504,35 доларів США згідно витягів кредитних оборотів по банківським випискам та 2876,18 доларів США згідно квитанцій та меморіальних ордерів. Вказані обставини на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

На думку позивача, дії відповідача ставлять під сумнів відсутність заборгованості за кредитним договором. Вказане порушує права позивача, як власника майна, а саме право розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд та ставить його у положення правової невизначеності, у супереч тому факту, що позивачем виконано всі зобов`язання, у зв`язку з повним погашенням кредитної заборгованості.

Оскільки зобов`язання за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року, який був забезпечений іпотекою, припинилися, є припиненою й іпотека за договором від 25 червня 2008 року.

При цьому, позивачу стало відомо, що 30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення правова вимоги № 1283-Ф, відповідно до умов якого ПАТ «Банк Форум» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» належне йому право вимоги до боржників за договорами, в тому числі і за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року та договором іпотеки. В свою чергу, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Амбрелла» на підставі договору відступлення права вимоги, в тому числі і за договором, укладеним з позивачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У скарзі зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову в цивільній справі №127/6588/15-ц суд в рішенні від 12 лютого 2019 року не встановлював обґрунтованість чи необґрунтованість позову. Судом при розгляді згаданої справи було відмовлено в задоволенні позову через пропуск позивачем строку позовної давності, однак, позовна давність може бути застосована судом лише у разі наявності підстав для задоволення позовної вимоги. За результатами проведеної у справі №127/6588/15-ц судової економічної експертизи встановлено, що за спірним кредитним договором станом на 17 березня 2015 року мала рахуватись передплата в загальній сумі 6 504,35 доларів США згідно витягів кредитних оборотів по банківським випискам та 2876,18 доларів США згідно квитанцій та меморіальних ордерів.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Амбрелла» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

У судове засідання, призначене на 20 серпня 2024 року, учасники справи не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

12 липня 2024 року від ТОВ «ФК «Амбрелла» надійшла заява, в якій вони просили провести судове засідання, призначене на 20 серпня 2024 року без участі представника товариства.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд справи у відсутність належним чином повідомлених учасників справи.

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, встановивши відсутність в матеріалах справи відомостей щодо виконання ОСОБА_1 у повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання відсутності права вимоги кредитора, визнання припиненими правовідносин за кредитним договором та визнання припиненим договору іпотеки. У задоволенні позовних вимог про припинення обтяження майна та виключення з Державного реєстру іпотек запис №7454637 від 25 червня 2008 року про реєстрацію іпотеки нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , також відмовлено, так як вони є похідними від вимог про припинення іпотеки.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 25 червня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ «Форум», правонаступником якого було ПАТ «Банк Форум», укладено кредитний договір №0180/08/20-Nv, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000,00 доларів США для придбання квартири на вторинному ринку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 24 червня 2033 року, зі сплатою за користуванням кредитними коштами процентів в розмірі 13 % річних.

Пунктом 2.3 вказаного договору визначено, що позичальник здійснює повернення кредиту частинами щомісячно, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту в сумі не менше 167 доларів США на відкритий йому рахунок.

Згідно з п. 2.6 кредитного договору, сплата процентів позичальником здійснюється за фактичний строк користування кредитними коштами. При розрахунку плати за користування кредитом приймається місяць, рівний календарній кількості днів і рік рівний 360 днів (а.с.10-14 т.1).

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0180/08/200-Nv від 25 червня 2008 року, між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №1489, предметом іпотеки виступає квартира АДРЕСА_2 . Вказана квартира належить на праві власності іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ).

За відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на підставі вказаного вище договору іпотеки 25 червня 2008 року приватним нотаріусом ВНМО Циц Н.В. відносно заставного майна квартири АДРЕСА_2 зареєстроване обтяження (реєстраційний номер 7454673). Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30 січня 2019 року приватним нотаріусом КМНО Мурської Н. В. в Державному реєстрі речових прав здійснено запис про іпотеку номер 30076677 (спеціальний розділ), де іпотекодержателем відносно об`єкта речового права зазначено ТОВ «ФК «Амбрелла» (інформаційна довідка №350646328 від 17 жовтня 2023 року) (а.с.44 т.1).

У 2015 році ПАТ «Банк Форум» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Ларченко І. М. зверталося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за вищевказаним кредитним договором та, реалізовуючи своє право на дострокове повернення кредиту, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку суму заборгованості в розмірі 494 812,18 грн. ОСОБА_1 в свою чергу звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк Форум» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 05 квітня 2019 року, в цивільні справі №127/6588/15-ц відмовлено в задоволені вимог як первісного, так зустрічного позовів. Відмовляючи в задоволенні вимог за первісним позовом суд вказував, що «банк скористався своїм правом передбаченим кредитним договором та змінив строк кредитування, про що була направлена відповідна вимога, яка отримана ОСОБА_1 10 березня 2010 року, однак, банк звернувся до суду лише 17 березня 2015 року, тобто після спливу строку позовної давності», відтак, суд відмовив в задоволенні первісного позову через сплив позовної давності.

Під час розгляду цієї справи ухвалою суду від 08 серпня 2018 року була призначена судова економічна експертиза. Висновком Вінницького відділення КНДІСЕ від 23 жовтня 2018 року №4656/18-21 встановлено, що документально підтвердити яку суму відсотків було нараховано банком, у вигляді власних доходів за кредитним договором № 0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року (щомісячний платіж) експерту не видається за можливе, як і документально підтвердити розрахунок заборгованості за кредитним договором № 0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року в зв`язку із відсутністю в матеріалах справи та не наданням на дослідження Графіка погашення кредиту та повних банківських виписок, де зазначено обороти по дебету (нарахування) та не виведено залишки (заборгованість) по рахункам станом на 17 березня 2015 року. За результатами дослідження, за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року станом на 17 березня 2015 року мала б рахуватись переплата в загальній сумі: 6 504,35 доларів США (згідно витягів кредитових оборотів по банківським випискам); 2 876,18 доларів США (згідно квитанцій та меморіальних ордерів). Обґрунтування наведено в дослідницькій частині» (а.с.15-40 т.1).

30 січня 2019 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір №1283-Ф про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступив право вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року, укладеним з ОСОБА_1 , на суму 29 930,12 доларів США, з яких: 17 804,20 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 12 125,92 доларів США заборгованість по відсоткам (реєстр договорів, права вимоги за якими відступається та боржників за такими договорами (додаток №1 до договору відступлення права вимоги від 30 січня 2019 року) (а.с.151-154 т.1).

В це же день (30 січня 2019 року), між вказаними сторонами укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки відповідно до якого ПАТ «Банк Форум» відступило право вимоги, а ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набув прав вимоги згідно з договорами іпотеки, зокрема за договором, укладеним між АКБ «Форум», правонаступником якого було ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 (а.с.157-163).

29 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла» укладено договір про відступлення прав вимоги №1283, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило ТОВ «ФК «Амбрелла» право вимоги за договорами кредиту, в тому числі і за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року, укладеним з ОСОБА_1 (а.с.114-115 т.1).

Згідно реєстру права вимоги за кредитними договорами відповідно до договору відступлення права вимоги № 1283 заборгованість ОСОБА_1 становить 29 930,12 доларів США, з яких: 17 804,20 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 12 125,92 доларів США заборгованість по відсоткам (а.с.115, 197 на звороті т.1).

29 березня 2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «Амбрелла» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило право вимоги, а ТОВ «ФК «Амбрелла» набуло право вимоги згідно з договорами іпотеки, зокрема за договором, укладеним між АКБ «Форум», правонаступником якого було ПАТ «Банк Форум», та ОСОБА_1 (а.с.145-149 т.1).

Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до вимог статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Разом з тим, згідно з частинам першою, третьою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Колегія суддів зазначає, що особливості окремих видів застав, в тому числі іпотеки, можуть визначатися іншими законами, а саме Законом України «Про іпотеку».

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем, іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника; іпотекодержатель - кредитор за основним зобов`язанням; боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання.

Отже, іпотека є самостійним видом забезпечення виконання зобов`язання. Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами боржника. На відносини майнової поруки норми статті 559 ЦК України щодо припинення поруки не поширюються, оскільки іпотека за правовою природою є заставою та регулюється нормами параграфа 6 (статті 572-593) глави 49 ЦК України та спеціальним законом. Статтями 17, 18, 19 Закону України «Про іпотеку» встановлено підстави припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і внесення змін і доповнень до іпотечного договору.

Так, згідно з імперативними вимогами частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання».

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказував на припинення основного зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його повним виконанням, що підтверджено рішенням суду в цивільній справі №127/6588/15-ц. Зазначає, що хоча рішенням суду і було відмовлено в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором через пропуск банком строків позовної давності, однак, висновком судової економічної експертизи в цій справі встановлено факт переплати за кредитним договором, що, на його думку, ставить під сумнів заборгованість за кредитним договором.

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №205/7827/20 (провадження № 61-5704св21) зазначено, що «ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо».

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі №523/18773/19 (провадження № 61-6999св21) зазначено, що «правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання правилами глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачено. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то, за загальним правилом, ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право такої властивості, як здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності отримує захист від застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Проте, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та ухвалити рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання, й таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), встановлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Резюмуючи викладене, Верховний Суд виходить із того, що у ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнається. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду в іншому судовому провадженні про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється».

Схожі правові висновки також наведені у постановах Верховного Суду від: 04 квітня 2018 року у справі №921/247/17-г/16, 09 квітня 2019 року у справі № 910/3359/18.

Із вказаного слідує, що сплив позовної давності до вимог кредитора про стягнення боргу чи сплив строку договору не є підставою для припинення зобов`язань за кредитним договором, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не надано доказів належного виконання зобов`язання за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року, як то передбачено статтею 81 ЦПК України і є процесуальним обов`язком, суд же згідно ст. 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на висновок Вінницького відділення Київського НДІСЕ від 23 жовтня 2018 року №4656/18-21, відповідно до якого (відповідь на третє питання) встановлено станом на 17 березня 2015 року переплату по кредитному договору від 25 червня 2008 року.

Суд першої інстанції, дослідивши зміст рішення суду в цивільній справі №127/6588/15-ц про стягнення заборгованості дійшов висновку, що експерт під час проведення експертизи встановив часткове виконання зобов`язання ОСОБА_1 умов кредитного договору саме станом на 17 березня 2015 року, однак не констатував, що ОСОБА_1 виконав свої зобов`язання за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року та повністю повернув тіло кредиту в сумі 50 000,00 доларів США, тобто фактично отримані кошти, не враховуючи заборгованості по відсоткам.

Відтак, суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять відомостей виконання в повному обсязі ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №0180/08/20-Nv від 25 червня 2008 року.

Вказані висновки ОСОБА_1 в апеляційній скарзі жодним чином не спростовані.

Підсумовуючи апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2024 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

В.П. Рибчинський