1Справа № 335/3981/24 2/335/1904/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді: Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання: Шевченко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. У позові зазначає, що за 30.09.2004 року між КОНЦЕРНОМ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» та ОСОБА_1 (надалі - Відповідач) був укладений договір №2606 постачання та використання теплової енергії , відповідно до умов договору виконавець зобов`язувався своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором (п. 1 Договору).

Відповідно до Договору було визначено, що надання послуг з постачання та використання теплової енергії було укладено для об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 . За період: лютий 2021 року - квітень 2021 року КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ

МЕРЕЖІ» надав споживачеві послуги з централізованого опалення на загальну суму 3 418,66 грн.. В травні 2022 року здійснив часткову оплату в розмірі 391,93 грн.. Заборгованість складає 3026,73 грн. Позивач надсилав на адресу Відповідача вимогу щодо погашення суми заборгованості. Однак сума заборгованості у добровільному порядку погашена не була , тому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в сумі 3 026,73 грн. та витрат по сплаті судового збору 2 422,40 грн.

Ухвалою суду від 16.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

29.05.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з позовними вимоги, вважає їх безпідставними у зв`язку із таким. ОСОБА_1 , є добросовісним учасником цивільних правовідносин, борг неправомірно нарахований йому позивачем, виник виключно з причин винної поведінки самого позивача (як діяльності, так і бездіяльності), що полягає в цивільній недобросовісності та системній спробі не виконувати рішення судів, що набрали законної сили, та не використовувати висновки та ті обставини, які встановлені в них та не потребують доказування згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України. Концерн «МТМ» в своїй позовній заяві умисно ввів Суд в обману, приховавши таку вельми суттєву обставину, яка полягає в тому, що, згідно до висновку Вищою спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), викладеного цим судом в ухвалі від 17.04.2013 року по справі № 6-458св13, договір про постачання та використання теплової енергії від 30.09.2004 року № 2606, укладений між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» (далі - Договір № 2606), не передбачає надання комунальних послуг з теплопостачання, а є угодою з реалізації товарної продукції. ВССУ в своєму рішенні, про яке йдеться мова, дійшов висновків, які обов`язкові до застосування Судом в даному випадку, полягають у наступному: Спірні відносини за договором про постачання та використання теплової енергії від 30.09.2004 року № 2606, укладеним між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 , є угодою з купівлі-продажу товарної продукції у вигляді теплової енергії. Даний Договір є єдиною підставою виникнення зобов`язань ОСОБА_1 на користь позивача в спірних правовідносинах. Цей Договір є чинним, правомірним та спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, і містить в собі всі істотні та інші умови договору, які необхідні для його належного виконання. За висновком ВССУ, на спірні правовідносини не розповсюджується законодавчі акти, що регулюють порядок надання житлово-комунальних і комунальних послуг, включаючи Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (абзац 2 сторінки 3 ухвали ВССУ).Згідно до висновків наведеного рішення ВССУ. договір є цивільно-правовою угодою та на нього в повній мірі розповсюджується цивільне законодавство України, зокрема, Цивільний кодекс України.До таких же висновків дійшов і апеляційний суд Запорізької області у своєму рішенні від 02.03.2015 року у справі № 22-ц/778/102/15, під час розгляду судового спору між ОСОБА_1 та концерном «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району. Це судове рішення суду апеляційної інстанції набрало законної сили і не було скасовано. Позивач також умисно приховав від Суду, що, стосовно спірних правовідносин існують ще чисельні судові рішення, які містять в собі преюдиційні факти та обставини, наведені в 1 пункті даного відзиву, які встановлені судовими рішеннями під час розгляду цивільних справ, які набрали законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, як це мас місце в даному випадку. Договір є єдиним джерелом зобов`язань суб`єктів спірних відносин, який, у відповідності до висновків ВССУ, є угодою з купівлі-продажу. Позивач в даному спірному випадку взагалі не застосував положення ЦК України, які встановлюють підстави виникнення цивільних прав та обов`язків і регулюють такий окремий вид зобов`язань, як купівля продаж. Згідно до положень Договору № 2606, відповідач повинен був сплатити на користь Концерну «МТМ» за товарну продукцію у вигляді теплової енергії за вказаний період часу грошові кошти в розмірі 175,98 гривень, але ж ніяк не 3418,66 і рішень нарахованих безпідставно, в позадоговірному порядку, за цінами, які не встановлені Договором № 2606. Крім того, відповідач своєчасно сплатив на користь Концерну «МТМ» за поставлену в період опалювальний сезону 2020-2021 року товарну продукцію у вигляді теплової енергії, що підтверджується доданою до цього відзиву банківською квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 29.06.2021 року, і про що достеменно відомо позивачу. Враховуючи зазначене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, у позовній заяві просить про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач та/або представник відповідача у судове засіданні не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а відтак, суд ухвалив провести судовий розгляд у відсутність сторін за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно матеріалів справи, судом були розглянуті цивільні справи, які містять встановлені рішенням суду обставини, що не потребують доказування в цьому цивільному спорі між тими самим особами та у тих же правовідносинах, а саме між Концерном «МТМ» та ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за договором № 2606 від 30.09.2004р: Справа № 335/5450/2013-ц, провадження № 2/335/1734/2013 (рішення від 03.10.2013 року),рішення апеляційного суду Запорізької області від 02.03.2015 року у справі № 22-ц/778/102/15 (по справі № 335/5450/2013-ц. провадження № 2/335/1734/2013 за нумерацією суду першої інстанції);Справа № 335/13396/14-ц, провадження № 2/335/228/2015 (рішення від 11.03.2015 року);ухвала апеляційного суду Запорізької області від 30.07.2015 року у справі № 22ц/778/3436/15 (по справі № 335/13396/14-ц, провадження № 2/335/228/2015 за нумерацією суду першої інстанції;Справа № 335/13191/14-ц, провадження № 2/335/3/215 (рішення від 31.05.2018року);Справа № 335/8226/18, провадження № 2/335/240/2019 (рішення від 04.03.2019року).Справа № 335/6427/21, провадження № 2/335/235/2022 (рішення від 12.01.2022року).

З урахуванням ч. 4 ст.82 ЦПК України встановлено, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1362, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № від 04.01.2024 року.

30.09.2004 року між ОСОБА_1 та Концерном «Міські теплові мережі» в особі філії концерну «Міські теплові мережі» Орджонікідзевського району було укладено договір № 2606 про постачання та використання теплової енергії до нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Згідно з Розділом 1 договору позивач взяв зобов`язання постачати споживачеві теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими цінами (тарифами) в терміни, передбачені Договором.

В ході розгляду справи відповідач не надав заперечень щодо належного виконання позивачем умов договору в частині постачання теплової енергії до належного йому нежитлового приміщення АДРЕСА_2 за період з лютого 2021 по квітень 2021 року.

Між тим, згідно з висновком Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ), викладеним в ухвалі від 17.04.2013 у справі № 6-458св13, договір про постачання та використання теплової енергії від 30.09.2004 № 2606, укладений між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ», не є таким, що передбачає надання комунальних послуг з теплопостачання, а є угодою з реалізації товарної продукції.

Зокрема, в ухвалі суду зазначено, що на правовідносини, що виникли між ОСОБА_1 та концерном «Міські теплові мережі» з приводу постачання відповідачу теплової енергії поширюється дія Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV (далі - Закон № 2633-IV) від 02.06.2005 та Правила користування тепловою енергією, затверджені постановою КМУ № 1198 від 03.10.2007.

Водночас, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов до висновку, що на спірні правовідносини не розповсюджується законодавчі акти, що регулюють порядок надання житлово-комунальних і комунальних послуг, включаючи Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

З вищенаведеного можна дійти висновку, що в даній справі спірні відносини за договором про постачання та використання теплової енергії від 30.09.2004 № 2606, укладеним між концерном «МТМ» та ОСОБА_1 (фізичною особою), є угодою з купівлі-продажу останнім товарної продукції у вигляді теплової енергії.

Також, згідно з висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ даний договір є цивільно-правовою угодою та на нього в повній мірі розповсюджується цивільне законодавство України, зокрема, Цивільний кодекс України.

Відповідно до ст. ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови контракту (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, який є єдиним джерелом його зобов`язання на користь позивача.

Так, п 2.1 Договору передбачено, що енергопостачальна організація постачає споживачу теплову енергію на опалення - в період опалювального сезону (з 1 листопада до 01 квітня), якщо інше не буде встановлено рішенням (розпорядженням, постановою) місцевих органів влади, з тепловим навантаженням 0,003180 Гкал/годину та за тарифом 1 Гкал теплової енергії - 79,98 грн. (з ПДВ), затвердженим рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.11.2003 року № 372. Плановий розподіл теплової енергії на опалення по місяцях, Гкал та грн.: листопад 0,9 Гкал 71,98 грн.; грудень 1,2 Гкал 95,98 грн.; січень 1,4 Гкал 111,97 грн.; лютий 1,2 Гкал 95,98 грн.; березень 1,0 Гкал 80,00 грн.

Укладений між сторонами договір № 2606 від 30.09.2004 року, включаючи плановий розподіл теплової енергії на опалення по місяцях у Гкал та гривнях і встановлену п. 2.1 договору таку істотну умову, як ціна, встановлений Договором не змінювався сторонами з дати його підписання у встановленому законом порядку та діє до теперішнього часу.

Передбачена п. 2.1. Договору ціна є дійсною та такою, що повинна застосовуватися у розрахунках між сторонами.

Інших цінових показників для здійснення розрахунків між учасниками договору, ніж ці, що були встановлені зазначеною угодою матеріали справи не містять.

За викладених обставин, суд дійшов висновку, що договір від 30.09.2004 року № 2606, укладений між Концерном «Міські теплові мережі» та ОСОБА_1 , містить в собі всі істотні та інші умови, необхідні для його виконання сторонами, та повністю відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, що встановлені статтею 203 ЦК України.

Отже, нарахування відповідачем зобов`язань за цим договором повинно відбуватися відповідно до його умов, з урахуванням ціни товару, встановленої пунктом 2.1. Договору.

В обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача суми заборгованості за період з лютого 2021 року по квітень 2021 року у розмірі 3026,73 гривень позивачем подано розрахунок, з якого вбачається нарахування відповідачем вартості зобов`язань відповідача за укладеним Договором за поставлену товарну продукцію у вигляді теплової енергії за цінами не передбаченими його умовам.

Позивач, нараховуючи ОСОБА_1 зобов`язання за договором за спірний період, використав тарифи на комунальні послуги з теплопостачання, без урахування вищенаведених умов договору та висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі цього суду від 17.04.2013 року у справі № 6-458св13.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договору, як це мало місце в даному випадку.

Як встановлено ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Названим Договором одностороння зміна його умов не допускається.

З огляду на положення ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, як це передбачено ч. 1 ст. 691 ЦК України.

Суд погоджується з викладеним відповідачем у відзиві розрахунком вартості зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за договором № 2606 від 30.09.2004 року за період з лютого 2021 року по квітень 2021 року, з урахуванням показників вартості теплової енергії, встановлених ст. 2 Договору № 2606, і встановлює, що зобов`язання ОСОБА_1 повинні були бути нараховані концерном «МТМ» наступним чином: лютий 2021 -95,98 грн., березень 2021 -80,00 грн., квітень 2021- договором №2606 не встановлена, всього 175,98 грн.

Зазначений розрахунок складений з урахуванням показників вартості теплової енергії, визначених умовами, укладеного між сторонами Договору, та позивачем не спростований, відповідь на відзив від позивача не надходила.

Сума цих зобов`язань на користь позивача за вказану частину опалювального періоду 2021 року розрахована на підставі щомісячного розподілу плати, у відповідності до умов, викладених у пункті 2.1 розділу 2 Договору № 2606.

Таким чином, згідно до положень Договору № 2606, ОСОБА_1 повинен був сплатити на користь Концерну «МТМ» за товарну продукцію у вигляді теплової енергії за вказаний період часу грошові кошти в розмірі 175,98 гривень, а не 3418, 66 грн.

Позивач, нараховуючи ОСОБА_1 зобов`язання за договором, використав тарифи на комунальні послуги з теплопостачання, не маючи для цього правових підстав та не врахувавши наведені вище висновки ВССУ.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 сплатив на користь Концерну «МТМ» за поставлену в період опалювальний сезону 2020-2021 року товарну продукцію у вигляді теплової енергії, що підтверджується доданою до відзиву банківською квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 29.06.2021 року, яка з урахуванням встановленого судом розміру зобов`язань ОСОБА_1 за договором № 2606 від 30.09.2004 року, за період з лютого 2021 року по квітень 2021 року свідчить про відсутність заборгованості за договором № 2606 від 30.09.2004 року за спірний період у ОСОБА_1 перед Концерном «МТМ».

Враховуючи обставини справи, на підставі яких судом достовірно встановлено відсутність невиконаного відповідачем зобов`язання за договором № 2606 від 30.09.2004 року за період з лютого 2021 року по квітень 2021 року у заявленому позивачем до стягнення розмірі, суд приходить до висновку що позовні вимоги є необґрунтовані, не підтверджені належними доказами, тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані із розглядом даної справи, суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 4,5,12, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268,274 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

У позові Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 26.08.2024 року.

Суддя Ю.В. Апаллонова