ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» серпня 2024 року

м. Харків

справа № 643/11862/23

провадження № 22ц/818/2260/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2024 року в складі судді Осадчого О.В.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про повернення коштів, підстава набуття яких відпала.

Позовна заява мотивована тим, що 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 21022 про стягнення з неї на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 14 407,91 грн за кредитним договором від 04 жовтня 2018 року.

Зазначила, що оскаржила виконавчий напис до суду, та рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року за її позовом вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Разом з цим, за заявою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (нова назва - Акціонерне товариство «Сенс Банк») приватним виконавцем 01 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Постановою приватного виконавця від 15 липня 2023 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку із фактичним виконанням та повною сплатою витрат виконавчого провадження та винагороди виконавця.

Таким чином, банк отримав грошові кошти в сумі 14 407,91 грн з підстави, яка відпала у зв`язку із скасуванням рішенням суду виконавчого напису нотаріуса, що є підставою для повернення їй цих коштів.

Просила стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на її користь грошові кошти в розмірі 14 407,91 грн як такі, правова підстава набуття яких відпала; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 407,91 грн як такі, правова підстава набуття яких відпала, та витрати зі сплати судового збору у розмірі 858,88 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство «Сенс Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процессуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказав, що банк грошових коштів по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 від приватного виконавця не отримував, та належним відповідачем по справі є приватний виконавець.

04 липня 2024 року від ОСОБА_1 через представника за допомогою системи «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказала, що приватним виконавцем надано до суду відомості щодо перерахування стягувачу коштів у виконавчому провадженні. Жодних доказів про те, що приватний виконавець вчинив порушення і не перерахував кошти стягувачу, банк не надав. Також матеріали справи не містять доказів оскарження дій та/або бездіяльності приватного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, які б свідчили про неотримання коштів банком.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підстава для набуття банком грошових коштів, що примусово стягнуті з ОСОБА_1 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису відпала, тому вони підлягають поверненню їй як безпідставно отримані.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. вчинено виконавчий напис за № 21022, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (у подальшому змінив назву на Акціонерне товариство «Сенс Банк») заборгованість, що виникла за кредитним договором № 490992878 від 04 жовтня 2018 року, укладеним між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 . Загальна сума, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , на користь банку склала 14 407,91 грн (а.с. 12).

Вказаний виконавчий напис пред`явлений банком для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Попляку В. В. (а. с. 12 зворот).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В. В. від 01 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису № 21022, виданого 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 14 407,91 грн (а. с. 21 зворот).

За наказом Міністра юстиції України №1637/5 від 04 травня 2023 року, відповідно до пункту 2 частини першої, частин третьої та шостої статті 42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В., посвідчення № 0211, видане 16 серпня 2018 року, на строк його тимчасової відсутності та визначено приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю.Д., посвідчення № 0272, видане 18 грудня 2018 року, приватним виконавцем, який здійснюватиме заміщення приватного виконавця Попляка В.В.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю. Д. від 29 червня 2023 року прийнято виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису № 21022, виданого 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 14 407,91 грн (а. с. 20 зворот -21).

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом про визнання вищевказаного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю. Д. від 04 липня 2023 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у Комунальному некомерційному підприємстві «Міський клінічний пологовий будинок № 2 імені М. Х. Гельферіха». Вказано, що заборгованість становить 17 567,70 грн (а. с. 20).

05 липня та 07 липня 2023 року з ОСОБА_1 стягнуто за виконавчим провадженням № НОМЕР_1 з виконання виконавчого напису № 21022 від 30 червня 2020 року на рахунок приватного виконавця Пашкова Ю.Д. по 17 567,70 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 150 та № 154 (а. с. 13, 22).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю. Д. від 15 липня 2023 року закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису № 21022, виданого 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у розмірі 14 407,91 грн у зв`язку з тим, що борг, основна винагорода виконавця та виконавчі витрати з боржника стягнуті в повному обсязі (а. с. 13 зворот).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року у справі № 643/5492/23 задоволено позов ОСОБА_1 та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 30 червня 2020 року, що зареєстрований за № 21022, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н. С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості у загальному розмірі 14 407,91 грн. Рішення набрало законної сили 31 серпня 2023 року та є чинним (а. с. 14-18).

З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю. Д. № 615 від 19 січня 2024 року щодо інформації про стягнені з ОСОБА_1 та розподілені у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 кошти вбачається, що він є приватним виконавцем, який тимчасово здійснює заміщення приватного виконавця Попляка В.В. На депозитний рахунок приватного виконавця по виконавчому провадженню № НОМЕР_1 було надходження коштів у сумі 23 526,48 грн, за якими зроблено розподіл наступним чином: 14 407, 91 грн - перераховано на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк»; 300,00 грн - повернення авансового внеску Акціонерному товариству «Сенс Банк»; 1 440,79 грн - винагорода приватного виконавця; 1 719,00 грн - витрати виконавчого провадження (у тому числі за користування АСВП); 5 658,78 грн - повернуто боржниці ОСОБА_1 (а. с. 49-51).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна (носія іншого цивільного права), підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

У постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зроблено висновок про те, що судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Як встановлено судом, виконавчий напис, вчинений 30 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. за № 21022, за яким стягнуто з ОСОБА_1 14 407,91 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2023 року у справі № 643/5492/23. Рішення суду є чинним.

Отже, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. Факт визнання виконавчого напису, на підставі якого у виконавчому провадженні здійснено стягнення грошових коштів з позивачки, таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.

Чинність кредитного договору та наявність договірних відносин між сторонами на спірні правовідносини не впливає та не є перешкодою для застосування статті 1212 ЦК України, адже кошти в розмірі 14 407,91 грн не були сплачені ОСОБА_1 добровільно, а їх стягнення відбувалось примусово, в межах відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису, визнаного в подальшому таким, що не підлягає виконанню.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідно до приписів статті 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачці отримані грошові кошти.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 09 листопада 2022 року у справі № 758/14106/20.

У разі якщо Акціонерне товариство «Сенс Банк» вважає, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість за кредитним договором № 490992878 від 04 жовтня 2018 року, він не позбавлений права звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Однак, оцінка законності та обґрунтованості таких вимог буде надана судом у межах розгляду відповідної цивільної справи.

Доводи банку про те, що він не отримував спірних коштів у виконавчому провадженні та належним відповідачем має бути приватний виконавець, колегія суддів відхиляє, оскільки грошові кошти стягнуті приватним виконавцем в межах відкритого виконавчого провадження за виконавчим написом про стягнення коштів на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (попередня назва Акціонерне товариство «Альфа-Банк»).

Таке стягнення грошових коштів відповідає приписам частини першої, третьої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Пашкова Ю. Д. № 615 від 19 січня 2024 року вбачається, що ним у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису перераховано 14 407, 91 грн на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» (а. с. 49-51).

Доказів на спростування цієї інформації банком не надано.

У разі заперечення проти позову саме Акціонерне товариство «Сенс Банк» мав доводити факт неотримання коштів, списаних приватним виконавцем з боржниці у межах виконавчого провадження.

Відомостей про оскарження банком дій, рішень або бездіяльності приватного виконавця щодо розподілу грошових коштів, отриманих від боржниці в межах виконавчого провадження, матеріали справи не містять.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20 (провадження № 61-3007св21).

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишено без задоволення, тому підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 29 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н. П. Пилипчук

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 26 серпня 2024 року.