Справа № 162/675/23 Головуючий у 1 інстанції: Савич А. С.
Провадження № 22-ц/802/517/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар Трикош Н. І.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_7 , про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами відповідачів військової частини НОМЕР_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України, позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , поданою представником ОСОБА_1 , на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року та додаткове рішення від 05 квітня 2024 року, апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , подану представником ОСОБА_1 , на додаткове рішення Любешівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року, апеляційною скаргою відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на додаткове рішення Любешівського районного суду Волинської області від 10 травня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у серпні 2023 року звернулись в суд з позовом до відповідачів Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ), військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ), ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та шкоди, завданої в наслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов мотивовано тим, що 12 жовтня 2022 року о 07 год 10 хв військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 , керуючи військовим легковим автомобілем Міцубісі Паджеро, в.н.з НОМЕР_2 (на чорному фоні), що перебуває на балансі в/ч НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Р-14 з селище Любешів в напрямку села Дольськ, на 139 км + 400 м допустив зіткнення з велосипедистом, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого велосипедист ОСОБА_5 загинув на місці події. За наслідками ДТП відкрите кримінальне провадження № 0000116 від 12 жовтня 2022 року за ч. 1 ст. 415 КК України, в якому позивачі є потерпілими. Досудове розслідування проводиться слідчими Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Луцьку) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника військового автомобіля, яким керував ОСОБА_7 , не була застрахована. Досудове розслідування триває уже тривалий час і ще не завершене, тому обрали захист своїх прав шляхом звернення до суду в цивільному порядку. На час ДТП ОСОБА_7 керував закріпленим за ним автомобілем Міцубісі Паджеро на законних підставах, виконував покладені на нього обов`язки, тому за завдану матеріальну шкоду відповідальність несе також роботодавець, а саме в/ч НОМЕР_3 . Втрата рідної людини, а саме: для дружини - чоловіка, а для дітей - батька, стало непоправною моральною і психологічною травмою на все подальше життя. Виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюють завдану моральну шкоду в розмірі по 1 250 000 грн на кожного. Просили: 1) стягнути з МТСБУ в користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 100 106 грн, з яких: 26 800 грн - моральна шкода, 9556 грн витрати на поховання, 56 000 грн - витрати на спорудження надгробного пам`ятника, 7750 грн - шкода пов`язана з фізичним знищенням майна та витрати на професійну правничу допомогу адвоката; 2) стягнути з МТСБУ в користь ОСОБА_5 страхове відшкодування у розмірі 26 800 грн моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу адвоката; 3) стягнути з МТСБУ в користь ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 26 800 грн моральної шкоди та витрати на професійну правничу допомогу адвоката; 4) стягнути моральну шкоду з в/ч НОМЕР_1 , ОСОБА_7 в користь ОСОБА_4 в розмірі 1 250 000 грн, в користь ОСОБА_5 в розмірі 1 250 000 грн та в користь ОСОБА_6 в розмірі 1 250 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 27 жовтня 2023 року залишено без розгляду позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_7 про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та шкоди, завданої внаслідок ДТП, в частині стягнення з ОСОБА_7 в користь позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1 250 000 грн кожному та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року ОСОБА_7 залучено до участі в цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року задоволено частково. Стягнуто з МТСБУ в користь ОСОБА_4 страхове відшкодування у розмірі 88 395 грн, з яких: 26 800 грн моральна шкода, 5595 грн - витрати на поховання; 56 000 грн - витрати на спорудження надгробного пам`ятника; стягнуто з МТСБУ в користь ОСОБА_5 моральну шкоду в порядку страхового відшкодування у розмірі 26 800 грн; стягнути з МТСБУ в користь ОСОБА_6 моральну шкоду в порядку страхового відшкодування у розмірі 26 800 грн; стягнуто з в/ч НОМЕР_1 моральну шкоду в користь ОСОБА_4 - в розмірі 300 000 грн, в користь ОСОБА_5 - в розмірі 300 000 грн та в користь ОСОБА_6 - в розмірі 300 000 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 05 квітня 2024 року стягнуто з МТСБУ в дохід держави судовий збір у розмірі 488,20 грн, з в/ч НОМЕР_4 - 3093,60 грн; стягнуто з МТСБУ в користь ОСОБА_4 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 199,48 грн, в користь ОСОБА_5 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 199,48 грн, в користь ОСОБА_6 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 199,48 грн; стягнуто з в/ч НОМЕР_1 в користь ОСОБА_4 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1264,02 грн, в користь ОСОБА_5 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1264,02 грн, в користь ОСОБА_6 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1264,02 грн; в іншій частині заявлених вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 10 травня 2024 року в задоволенні заяви відповідача МТСБУ про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 через свого представника ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу на рішення суду від 20 березня 2024 року. Вказують на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинм справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Розмір моральної шкоди в 300 000 грн на кожного з позивачів, що ухвалений судом до стягнення, вважають таким, що не відповідає глибині моральних страждань, оскільки загинула рідна їм людина. Будь-яка компенсація не може бути адекватною дійсним стражданням позивачів, тому її розмір може мати суто умовне вираження. Позивачі визначили завдану їм моральну шкоду в розмірі 1 250 000 грн на кожного, як таку, що частково покриє їхню біль і страждання. Сума, визначена судом, є несправедливою. Просили рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року змінити в частині розміру стягнення моральної шкоди з в/ч НОМЕР_1 , позов задовольнити, стягнути з в/ч НОМЕР_1 в користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 по 1 250 000 грн моральної шкоди.

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 через свого представника ОСОБА_1 подали апеляційну скаргу на додаткове рішення Любешівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року в цій справі. Вважають, що оскільки відповідачами не подавались заперечення/клопотання на заяву представника позивачів про ухвалення додаткового рішення, суд з власної ініціативи не міг зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу. Суд втрутився у договірні відносини кожного окремого позивача та їх представника, на власний розсуд надав правову оцінку належним письмовим доказам, що не відповідає діючому законодавству та судовій практиці. Просили додаткове рішення Любешівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2024 року в цій справі змінити, заяву про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити, стягнути з МТСБУ в користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі по 13 975 грн на кожного, стягнути з в/ч НОМЕР_1 в користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі по 13 975 грн на кожного.

Відповідач в/ч НОМЕР_1 02 квітня 2024 року подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду від 20 березня 2024 року. Вважає, що суд неправильно дав оцінку дійсним обставинам справи, неправильно застосував норми матеріального права, допустив порушення процесуальних норм. У день та час вчинення ДТП солдат ОСОБА_7 не виконував службових обов`язків, поїздку здійснював у власних інтересах, не пов`язаних зі службовою діяльністю, без дозволу та путівного листа залишив військову частину. Документальне закріплення автомобіля за військовослужбовцем не дає йому права користуватися ним у власних інтересах. За фактом самовільного залишення військової частини солдата притягнуто до дисциплінарної відповідальності. ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину, заволодів джерелом підвищеної небезпеки і він зобов`язаний відшкодовувати шкоду потерпілим на загальних підставах. З квітня 2023 року по даний час частина перебуває на виконанні завдання щодо відбиття збройної агресії Російської Федерації, тому не мала можливості бути належно повідомленою про час та місце розгляду справи судом. Про те, що частина є відповідачем у цій справі, стало відомо 02 березня 2024 року, після чого до суду було надіслано відзив на позовну заяву, однак він надійшов після ухвалення рішення в цій справі, що позбавило відповідача права доказування. Просив рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі від 12 квітня 2024 року на рішення суду від 20 березня 2024 року та додаткове рішення від 05 квітня 2024 відповідач МТСБУ зазначив, що вважає рішення суду від 20 березня 2024 року необґрунтованим, незаконним, оскільки суд першої інстанції порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права і неправильно встановив обставини, які мають значення для справи. Суд першої інстанції не вказав норми матеріального права, на підставі яких поклав на відповідача МТСБУ обов`язок компенсації позивачам моральної шкоди. Потерпілі в цій справі не є тими особами, які мають право на отримання відшкодування моральної шкоди, передбаченої статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку із тим, що позивач звертається на підставі пп. «а» п. 41.1 ст. 41 цього Закону, на що суд уваги не звернув. Потерпілі не зверталися у порядку, встановленому ст. ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до МТСБУ з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату. Зловживаючи своїми правами позивачі через свого представника, не дочекавшись виплати страхового відшкодування у порядку, встановленому законом, звернулися з цим позовом про стягнення шкоди, розмір якої перевищує розрахований розмір регламентної виплати. У зв`язку із зловживанням позивачами своїми правами, судові витрати повинні бути покладені на них, а додаткове рішення підлягає скасуванню. Просив скасувати рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року та додаткове рішення від 05 квітня 2024 року в частині стягнення з МТСБУ моральної шкоди. Ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову до МТСБУ в частині стягнення моральної шкоди. Здійснити розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з урахуванням наданих доказів до відзиву та ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Відповідач МТСБУ подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Любешівського районного суду Волинської області від 10 травня 2024 року, у якій зауважив, що докази понесення судових витрат були подані були разом із відзивом на позовну заяву. Договором про надання правової допомоги визначено фіксовану суму гонорару адвокатського об`єднання. Гонорар адвокатського об`єднання не залежить від кількості проведених процесуальних дій, а оплата проводиться після підписання акту виконаних робіт між об`єднанням та МТСБУ. Просив скасувати додаткове рішення Любешіського районного суду Волинської області від 10 травня 2024 року в цій справі та ухвалити нове рішення, яким стягнути з позивачів в користь МТСБУ витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу в/ч НОМЕР_1 представник позивачів ОСОБА_1 вказав, що матеріали службового розслідування, приєднані відповідачем до апеляційної скарги, є сфальсифікованими, оскільки таке розслідування проведене за участі службових осіб відповідача, які зацікавлені у результатах службового розслідування, що спрямовані на уникнення цивільно-правової і кримінальної відповідальності, а тому просив не враховувати їх під час ухвалення рішення. Командир військової частини зобов`язаний був повідомити про нещасний випадок старшого командира та впродовж доби надати йому письмове повідомлення за формою НВ-1 та відповідного військового органу нагляду чи контролю у сфері, з якою пов`язаний нещасний випадок, а у передбачених законом випадках, повідомити Військову службу правопорядку у Збройних Силах України та (або) Спеціалізовану прокуратуру у військовій та оборонній сфері. Військова частина вищевказані дії не вчинила, що викликає обґрунтований сумнів у правдивості встановлених обставин під час службового розслідування. Просив апеляційну скаргу відповідача в/ч НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Позивачі через свого представника подали відзив на апеляційну скаргу відповідача МТСБУ на рішення суду від 20 березня 2024 року та додаткове рішення від 05 квітня 2024 року. Вказують, що обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на відповідача МТСБУ. Позов до суду поданий 13 серпня 2023 року, тобто понад дев`ять місяців тому, відповідач МТСБУ не вчинив жодних дій по добровільному страховому відшкодуванню, що свідчить про злісне ухилення від виконання зобов`язань, передбачених законом. Просили в задоволенні апеляційної скарги відповідача МТСБУ на рішення суду від 20 березня 2024 року та додаткове рішення від 05 квітня 2024 року відмовити.

У відзиві позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 від 18 квітня 2024 року на апеляційну скаргу відповідача МТСБУ на додаткове рішення 10 травня 2024 року представник позивачів ОСОБА_1 вказав, що підстав для скасування додаткового рішення сторона позивача не вбачає, скарга, на їхню думку, задоволенню не підлягає. Представник відповідача не подав доказів державної реєстрації Адвокатського об`єднання «Інс Лоу Груп». З наданих документів неможливо встановити, чи надавалася правнича допомога ОСОБА_2 як адвокатом самостійно, чи від імені об`єднання. Будь-якого зв`язку ОСОБА_2 з об`єднанням встановити неможливо. Договір про надання послуг в сфері права не відповідає вимогам закону. Не надано бухгалтерських документів про перерахунок МТСБУ в користь адвокатського об`єднання 2000 грн, хоч це обумовлено договором. Просили в задоволенні апеляційної скарги МТСБУ на додаткове рішення від 10 травня 2024 року відмовити.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2022 року о 07 год 10 хв військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи військовим транспортним автомобілем Міцубісі Паджеро, в.н.з. НОМЕР_2 (на чорному фоні), що на балансі зазначеної військової частини, рухаючись по дорозі Р-14 з смт Любешів в напрямку с. Дольськ, на 139 км + 400 м допустив зіткнення з велосипедистом, який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого велосипедист ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув на місці події.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 вересня 2022 року № 22, призвано на військову службу згідно ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та призначено на посаду і 07 березня 2022 року зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 та на всі види забезпечення солдата ОСОБА_7 на посаду майстер-номер обслуги 2 мінометного взводу мінометної батареї в/ч НОМЕР_1 … і вважати таким, що 07 березня 2022 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20 вересня 2022 № 9, транспортний засіб «MITSUBISHI PAJERO», шасі (кузов) НОМЕР_5 , рік випуску 2006, номерний знак НОМЕР_2 , закріплено за солдатом ОСОБА_7 .

Страховий поліс на транспортний засіб, яким керував ОСОБА_7 , станом на 12 жовтня 2022 відсутній.

Позивач ОСОБА_4 є дружиною, а позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - дочками ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За частиною 3 цієї статті, особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини (постанова ВС від 13 березня 2024 року в справі № 569/4753/23).

Відповідальність роботодавця за шкоду завдану її працівником врегульовано статтею 1172 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Відповідно до ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу (в/ч НОМЕР_1 ) не була застрахована.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, що є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ в межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньої транспортної пригоди (далі - ДТП) життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував своєї цивільно-правової відповідальності, крім шкоди заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке перебувало в такому транспортному засобі.

Аналіз зазначених норм дає також підстави дійти висновку про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку (постанова ВС від 01 липня 2020 року у справі № 554/858/19).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачам була заподіяна моральна шкода. На час вчинення ДТП водій перебував у трудових відносинах з в/ч НОМЕР_1 на балансі якої знаходився транспортний засіб, тому обов`язок щодо відшкодування шкоди необхідно покласти на в/ч НОМЕР_1 . Страхове відшкодування підлягає стягненню з МТСБУ. Колегія суддів з цим висновком не погоджується з огляду на таке.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції надійшла заява в/ч НОМЕР_6 у якій просили замінити неналежного відповідача в/ч НОМЕР_1 на належного - в/ч НОМЕР_6 , розгляд справи почати спочатку.

Колегією суддів було відмовлено у заміні відповідача, оскільки на стадії апеляційного провадження відповідач не може бути замінений

Апеляційним судом установлено, що 01 липня 2022 року в/ч НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) зарахована на фінансове забезпечення до в/ч НОМЕР_6 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 ) на підставі рішення Міністра оборони України «Про включення Командування Сил територіальної оборони до мережі розпорядників коштів» (лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 липня 2022 року № 760/15-5662). З 01 липня 2022 року в/ч НОМЕР_6 розпочало ведення самостійного (окремого) фінансового господарства, у тому числі щодо фінансового забезпечення в/ч НОМЕР_1 , та набула статуту розпорядника бюджетних коштів 3 рівня (лист ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04 липня 2022 року № 760/15-5661).

На підставі директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 лютого 2024 року № Д-321/7/дск, директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 03 лютого 2024 року № д-6дск та директиви командира 9 армійського корпусу Сухопутних військ Збройних Сил України від 04 лютого 2024 року № Д-6дск, в/ч НОМЕР_1 як окремий підрозділ з 30 березня 2024 року фактично припинила свою діяльність шляхом переформування - приєднання до в/ч НОМЕР_6 у якості її лінійного підрозділу (без статусу окремої військової частини чи підрозділу, в тому числі без статусу юридичної особи). Про це зазначено у клопотанні в/ч НОМЕР_6 .

Отже, на час ДТП та на час ухвалення рішення у цій справі в/ч НОМЕР_1 не була розпорядником бюджетних коштів, не мала власного рахунку та була частиною самостійного (окремого) фінансового господарства в/ч НОМЕР_6 . Крім того, на час ухвалення рішення існували директиви, якими з лютого 2024 року фактично розпочато процес переформування в/ч НОМЕР_1 шляхом приєднання до в/ч НОМЕР_6 з фактичним припиненням її статусу юридичної особи. Автомобіль як основний засіб перебував на обліку у в/ч НОМЕР_6 , оскільки час розгляду справи в/ч НОМЕР_1 перебувала на забезпеченні в/ч НОМЕР_6 .

Крім того, Територіальне управління ДБР, розташоване у м. Львові, зверталось 24 жовтня 2022 року саме до командування в/ч НОМЕР_6 із запитом про надання матеріалів службового розслідування щодо ОСОБА_7 по факту вчинення ДТП.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача)) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Як зазначено вище, належним відповідачем у відповідності до вимог ст. 1187 та 1172 ЦК України є юридична особа або фізична особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а у разі, якщо службовий транспортний засіб перебував у момент скоєння ДТП у неправомірному володінні водія, - безпосередньо водієм, який відшкодовує таку шкоду на загальних підставах.

Одночасно із цим, суд першої інстанції не надав оцінку матеріалам службового розслідування по факту ДТП за результатами якого було встановлено, що на момент скоєння ДТП солдат ОСОБА_7 не виконував обов`язків військової служби при цьому використовував службовий транспортний засіб «MITSUBISHI PAJERO», р.н. знак НОМЕР_2 (на чорному фоні) без відома командування (наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 28 жовтня 2022 року № 74, довідка про обставини травми № 253/1 від 19 лютого 2023 року).

Правові підстави користування ОСОБА_7 службовим автомобілем судом першої інстанції не встановлені, як і не проаналізовано можливість застосування до вказаних правовідносин норм ч. 3 ст. 1187 ЦК України.

Крім того, залишено поза увагою ту обставину, що акт № 24 про приймання благодійної допомоги у натуральній формі та акт приймання-передачі основних засобів від 20 вересня 2022 року, (транспортного засобу «MITSUBISHI PAJERO», VIN НОМЕР_9 ) затверджені командиром в/ч НОМЕР_6 . Акт введення в експлуатацію основних засобів від 20 вересня 2022 року (транспортного засобу «MITSUBISHI PAJERO», VIN НОМЕР_9 ) складено в/ч НОМЕР_6 та затверджено її командиром із зазначенням в/ч НОМЕР_1 як місця складання такого акту, а мінометної батареї в/ч НОМЕР_1 - як місця знаходження майна.

У справі, що переглядається колегією суддів установлено, що водій, який керував транспортним засобом «MITSUBISHI PAJERO», р.н. знак НОМЕР_2 ,на момент ДТП - ОСОБА_7 має статус третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, а відповідач в/ч НОМЕР_1 - з 01 липня 2022 року, на час ДТП, та на час ухвалення рішення не була самостійним розпорядником бюджетних коштів, та входила в структуру фінансового господарства в/ч НОМЕР_6 .

Однак, позивачі не заявляли клопотання щодо залучення в/ч НОМЕР_6 в якості співвідповідача в цій справі.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково з підстав обґрунтованості та доведеності позову, не звернув уваги на те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок ДТП, стосуються прав та обов`язків ОСОБА_7 та в/ч НОМЕР_6 , а отже такі вимоги не можуть бути розглянуті судом і вирішені у спорі позивача з третьою особою ОСОБА_7 та з участю в/ч НОМЕР_6 у якості співвідповідачів, оскільки лише за наявності усіх належних відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, а без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть.

Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для відмови в позові.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, який Верховний Суд виклав у постанові від 05 лютого 2020 року у справі №440/1376/13-ц.

Суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційні скарги і дійшов висновку про скасування оскаржуваного рішення суду та додаткових судових рішень з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Позивачі не позбавлені права звернутися до суду з позовом до належних відповідачів, тому і право на судовий захист, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Керуючись ст. 59, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 388,389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , подану представником ОСОБА_1 , відповідачів військової частини НОМЕР_1 , Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року, додаткове рішення від 05 квітня 2024 року, додаткове рішення від 10 травня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 20 березня 2024 року та додаткові рішення від 05 квітня 2024 року та від 10 травня 2024 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, ОСОБА_7 , про стягнення страхового відшкодування (регламентної виплати) та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий - суддя

Судді