Номер провадження: 22-ц/813/5192/24
Справа № 522/4587/23
Головуючий у першій інстанції Ковтун Ю.І.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, Одеська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М.М.,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органів прокуратури

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органів прокуратури, в обґрунтування зазначивши, що ОСОБА_1 починаючи з 10 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України є потерпілим від злочинної діяльності посадових осіб органів прокуратури Одеської області. Вказане кримінальне провадження обумовлене злочинними діями посадових осіб прокуратури Одеської області, а саме невиконання ними судових рішень, а саме: ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2015 у справі № 522/10528/15-к, якою ОСОБА_1 негайно повернуто незаконно вилучене у нього майно, а саме грошові кошти в сумі 1900 доларів США з зазначенням купюр; ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к, якою визнано - не речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000109 від 25.02.2015, грошові кошти в сумі 1900 доларів США з зазначенням купюр які нібито є предметом злочину. Зазначив, що дії працівників прокуратури Одеської області виявилися не просто у не ефективному розслідуванню кримінального провадження № 0000417 від 09.07.2015, а на його думку свідчать про злочинні дії щодо не розслідування вищезазначеного кримінального провадження.

Держава в особі органів прокуратури та досудового розслідування та їхніми посадовими особами затягує досудове розслідування. Вказані дії посадових осіб, як зазначає позивач, породжують у нього невпевненість у своїх правах та свободах, значно погіршують моральний стан, посиливши особисті страждання. За ці вісім років він втратив родину, здоров`я, поважне ставлення оточуючих людей. Зазначив, що його незаконно позбавили майна, у зв`язку з чим, здійснюють незаконне переслідування у іншому кримінальному провадженні. Вважає, що у зв`язку з бездіяльністю, пов`язаною з невиконання судових рішень, посадовими особами органів прокуратури та неповерненням грошових коштів, які зазначені в ухвалах Приморського районного суду м. Одеси позоивач3у завдано моральної шкоди, яку оцінює в 100000,00 гривень.

Позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 100000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органами прокуратури Одеської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю органів прокуратури задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10000 гривень у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року у справі № 522/10528/15-к зобов`язано керівника другого СВ СУ прокуратури Одеської області негайно повернути ОСОБА_1 майно вилучене у ході проведення обшуків 18.03.2015 року в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2 , крім системного блоку чорного кольору «Spire» з жорстким диском ST2000DM001-1CH164 ATA Device, який визнано речовим доказом.

Зазначена ухвала слідчого судді по теперішній час не виконана та тимчасово вилучене майно, а саме 1900 доларів США позивачу не повернуті.

Крім того, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к відмовлено у задоволенні клопотання слідчого другого СВ СУ прокуратури Одеської області Горбика С.Є. погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області Індиченко Б.Б. у кримінальному провадженні № 000109 від 25.02.2015 року про арешт майна, а саме 1900 доларів США наступними купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з серіями та номерами: LL10247315E LB04512719F KF47822296A LB26250201M KK69843046C FF48407782B LL70223098D LB33501983K KF62189494C BB63571052A FB81866578B KB44390400R AB33139782A HF75727360C HB53312306M HF22096444A LC64505900A LJ34645582A LL10247319E які вилучені 18.03.2015 року у ході проведення обшуку.

Суд зазначив, що бездіяльність працівників прокуратури Одеської області у кримінальному провадженні № 000109 від 25.02.2015, що виявилася у безпідставному утриманні тимчасово вилученого майна ОСОБА_1 та тривалому невиконанні ухвали слідчого судді щодо зобов`язання повернути вилучене майно є підставою для спеціальної відповідальності держави за дії посадових осіб органів державної влади.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував, що позивач протягом тривалого часу позбавлений права власності на своє майно, що призводить до моральних страждань, переживань та стресу, вимушених змін у його житті, необхідністю звернень з заявами/скаргами до правоохоронних органів та суду з метою відновлення його прав, однак ураховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності суд вважав, що заявлена до стягнення сума у розмірі по 100000 грн має бути зменшена до 10000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постановити судове рішення яким змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси та стягнути з Державного бюджету України на користь гр. ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100000 гривень у відшкодування моральної шкоди, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі заступник керівника Одеської обласної прокуратури Ракович М.М. просить ???рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2024 у справі № 522/4587/21 в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 вмотивована тим, що він не погоджується з розміром моральної шкоди, який суд стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 . Зазначає, що майже дев`ять років посадові особи Одеської обласної прокуратури утримують його майно, а саме грошові кошти та інше майно, він вимушений на всіх стадія судових процесів доказувати свою невинуватість, за цей час він втратив родину, здоров?я та поважне ставлення оточуючих людей до нього. Посилаючись, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Апеляційна скарга заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М.М. вмотивована тим, що суд першої інстанції надав невірну оцінку обставинам, які мають значення у справі, вказавши на протиправну бездіяльність службових осіб прокуратури Одеської області у кримінальному провадженні, що виявилась у безпідставному утриманні тимчасово вилученого майна ОСОБА_1 та тривалому невиконані ухвали слідчого судді щодо зобов?язання повернути вилучене майно.

Посилається, що судом безпідставно залишено поза увагою доводи прокуратури про те, що Одеська обласна прокуратура та її посадові особи протиправних дій стосовно позивача не вчиняли.

Посилаючись на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.01.2016 у справі № 522/10528/15-к, а також на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07.12.2016 та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12.04.2017 у справі № 521/5435/16-ц, суддя в ухвалі від 19.04.2017 зазначив, що вилучені під час обшуку 18.03.2015 року у ОСОБА_1 грошові кошти не є речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому останні слід вважати тимчасово вилученим майном.

Питання про долю речових доказів і документів, які надано суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Установивши, що Миколаївським апеляційним судом у справі № 469/1409/15 розглядалась апеляційна скарга прокуратури Одеської області на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019, обласною прокуратурою в ході розгляду звернень ОСОБА_1 враховуючи положення ст. ст. 368-380 КПК України, відповідно до якої рішення щодо речових доказів і документів приймається судом при ухваленні рішення, роз`яснено його право подати відповідне клопотання до Миколаївського апеляційного суду в порядку ст. 350 КПК України щодо вирішення питання речових доказів.

Зазначає, що за таких обставин Одеська обласна прокуратура та її посадові особи протиправних дій стосовно позивача не вчиняли, що безпідставно залишено поза увагою суду першої інстанції.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 19.04.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , роз`яснив Державній казначейській службі України, Одеській обласній прокуратурі право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Ухвалою від 23.05.2024 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М.М., роз`яснив Державній казначейській службі України, ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Державна казначейська служба України та Одеська обласна прокуратура копію ухвали про відкриття провадження від 19.04.2024 року отримали 19.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Від Державної казначейської служби України надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначено, що належним відповідачем по справі №522/4587/23 є Одеська обласна прокуратура - орган, діями/бездіяльністю якого, на думку позивача, завдано йому моральної шкоди, а не Казначейство. Разом із тим залучення або ж незалучення у таких категоріях спорів Казначейства чи його територіальних органів не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Казначейство чи його територіальний орган, посилається на правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.03.2020 по справі №641/8857/17, зазначаючи, що Казначейство є неналежним відповідачем по справі №522/4587/23.

Наголошує, що ОСОБА_1 необґрунтовано завищено розмір моральної шкоди, що на його думку, підлягає відшкодуванню на його користь. При цьому, суд визначаючи розмір відшкодування має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди не повинен призводити до безпідставного збагачення. Таку правову позицію висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 по справі №752/17832/14.

Отже, Казначейство вважає, що вимога апелянта щодо стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн не має належного обґрунтування, не підтверджується жодними доказами, визначена із завищенням розміру бажаного відшкодування та має на меті збагачення ОСОБА_1 , а тому, не підлягає задоволенню.

Від заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначено, що апеляційною скаргою, щодо наявності підстав для зміни судового рішення та визначення розміру моральної шкоди у сумі 100000 грн, позивачем усупереч положень ст. 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами вказаний розмір відшкодування. До того ж зазначена сума позбавлена засад розумності, виваженості та пропорційності.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М.М. не надходив.

Державна казначейська служба України та Одеська обласна прокуратура про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, судові повістки отримали 24.06.2024 року в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

Позивач в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги підтримав, у задоволенні апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури просив відмовити.

Представник Одеської обласної прокуратури в судовому засіданні доводи апеляційної скарги прокуратури підтримав, заперечував проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що позбавлення ОСОБА_1 з 16.06.2015 року по теперішній час права власності на вилучені грошові кошти, а саме 1900 доларів США, які без належної правової підставі, утримувалися у слідчих прокуратури Одеської області навіть після постановлення ухвали слідчим суддею, якою їх зобов`язано повернути тимчасово вилучене майно, у зв`язку із чим позивач був позбавлений відчуття правової визначеності щодо статусу свого майна, а його правомірні очікування у відновленні порушених прав не були виправданні через бездіяльність уповноважених осіб правоохоронних органів. Вказані обставини також змусили позивача звертатися із додатковими заявами/скаргами до правоохоронних органів та суду з метою відновлення його прав.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував, що позивач протягом тривалого часу позбавлений права власності на своє майно, що призводить до моральних страждань, переживань та стресу, вимушених змін у його житті, необхідністю звернень з заявами/скаргами до правоохоронних органів та суду з метою відновлення його прав, однак ураховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності суд вважав, що в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 10000грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи, з огляду на таке.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За приписами ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду (не внаслідок незаконного засудження особи, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт), відшкодовується на загальних підставах.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала в інших випадках, встановлених законом

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Вимога ефективності судового захисту кореспондується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (рішення від 15 жовтня 2009 року пункт 64) ЄСПЛ зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17, де, зокрема, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (справа «Рисовський проти України» рішення від 20 жовтня 2011 року пункти 86, 89, справа «Антоненков та інші проти України» рішення від 22 листопада 2005 року пункт 71).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про завдання моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування ЄСПЛ виходить із презумпції спричинення моральної шкоди позивачу відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію. У контексті визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди прикладом може слугувати, зокрема, рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», де ЄСПЛ послався на своє рішення у справі Бурдова № 2, у якому зазначив таке: «Існує обґрунтована й водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди».

Аналогічна позиція викладена ЄСПЛ у справі «Ромашов проти України» рішення від 27 липня 2004 року, де ЄСПЛ указав, що моральна шкода завдана самим фактом порушення з боку державного органу.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості щодо кримінального провадження 0000417 за ознаками ч. 2 ст. 382 КК України, що підтверджується відповідним Витягом.

Постановою слідчого слідчої групи Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури України Філіппова С.В. від 19 березня 2015 року у кримінальному провадженні 0000109 від 25.02.2015 визнано оглянуті та вилучені під час проведення обшуків, оглядів службових, житлових та інших приміщень ОСОБА_1 а також належних та використовуваних ним для вчинення транспортних засобів матеріальні об`єкти, грошові кошти, цінності, документи та інші предмети речовими доказами, які долучити до матеріалів кримінального провадження у якості речових доказів, а саме, зокрема, грошові коши у сумі 1900 доларів США купюрами номіналом по 100 доларів США кожна.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року у справі № 522/10528/15-к частково задоволено скаргу ОСОБА_1 . Зобов`язано керівника другого СВ СУ прокуратури Одеської області негайно повернути ОСОБА_1 майно вилучене у ході проведення обшуків 18.03.2015 року в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2 , крім системного блоку чорного кольору «Spire» з жорстким диском ST2000DM001-1CH164 ATA Device, який визнано речовим доказом.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2015 року у справі № 522/12577/15-к скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Одеської області виконати вимоги ст. 214 КПК України щодо заяви ОСОБА_1 від 17.06.2015.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 серпня 2015 року у справі № 522/15636/15-к скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову прокурора прокуратури Одеської області Алексєєва В.В., про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.07.2015 скасовано. Зобов`язано прокурора прокуратури Одеської області Алексєєва В.В., визнати ОСОБА_1 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015 та надати останньому пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2015 року у справі № 522/17549/15-к, з врахуванням ухвали від 30.09.2015 по виправлення описок, скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області Кожухар К.І. від 13.08.2015 року про закриття кримінального провадження №0000417 у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2015 року у справі № 522/21074/15-к клопотання ОСОБА_1 задоволено. Надано ОСОБА_1 тимчасовий доступ до інформації з відповідними підтверджуючими документами про виділення в період з 13.03.2015 року по 16.03.2015 року включно Департаментом фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС України грошових коштів в сумі 130000 грн. для документування злочинної діяльності фігурантів кримінального провадження №0000109 від 25.02.2015 із зазначенням найменування та кількості банкнот, їх серій та номерів.

Листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 04.12.2015 № 15/4-К641 на адресу ОСОБА_1 щодо виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16.10.2015 повідомлено, що у Департаменті відсутня інформація щодо видачі у зазначений термін грошових коштів із зазначенням кількості, серії та номерів банкнот.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 червня 2016 року у справі №522/9389/16-к поновлено строк на оскарження постанови слідчого в ОВС другого СВ управління прокуратури Одеської області Сікорського Д.В. від 04.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000417 від 09.07.2015 року. Скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого в ОВС другого СВ управління прокуратури Одеської області Сікорського Д.В. від 04.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000417 від 09.07.2015 року - задоволено. Постанову слідчого в ОВС другого СВ управління прокуратури Одеської області Сікорського Д.В. від 04.03.2016 року про закриття кримінального провадження №0000417 від 09.07.2015 року - скасовано. Направлено матеріали провадження до прокуратури Одеської області, для продовження досудового розслідування.

В листі Міністерства внутрішніх справ України від 25.10.2016 № 14635/05/15-2016 зазначено, що відповідно до облікових даних за період з 13 по 16 березня 2015 року сума коштів на суму 130000 грн. оперуповноваженому ГУБОЗ МВС України ОСОБА_2 по касовому ордеру не видавалася.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами - задоволено. Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2015 року про задоволення клопотання слідчого в частині накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме на грошові кошти 1900 доларів США наступними купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з серіями та номерами: LL10247315E LB04512719F KF47822296A LB26250201M KK69843046C FF48407782B LL70223098D LB33501983K KF62189494C BB63571052A FB81866578B KB44390400R AB33139782A HF75727360C HB53312306M HF22096444A LC64505900A LJ34645582A LL10247319E які вилучені 18.03.2015 року у ході проведення обшуку 18.03.2015 року - скасовано за нововиявленими обставинами.

У задоволенні клопотання слідчого другого СВ СУ прокуратури Одеської області Горбика С.Є. погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області Індиченко Б.Б. у кримінальному провадженні № 000109 від 25.02.2015 року про арешт майна, а саме 1900 доларів США наступними купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з серіями та номерами: LL10247315E LB04512719F KF47822296A LB26250201M KK69843046C FF48407782B LL70223098D LB33501983K KF62189494C BB63571052A FB81866578B KB44390400R AB33139782A HF75727360C HB53312306M HF22096444A LC64505900A LJ34645582A LL10247319E які вилучені 18.03.2015 року у ході проведення обшуку відмовлено.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2018 року у справі №522/21445/16 к скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області, винесену слідчим ОСОБА_3 11.08.2016 року. Повернуто матеріали закритого кримінального провадження №0000417 від 9.07.2015 року прокурору Одеської області для проведення досудового розслідування.

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури №17/1-12551-15 від 23.04.2019 на адресу ОСОБА_1 повідомлено, що звернення щодо повернення тимчасово вилученого майна в межах кримінального провадження № 0000109 від 25.02.2015 розглянуто. З приводу одержання майна, на яке скасовано арешт необхідно звернутися у зручний час безпосередньо до прокурора відділу прокуратури Одеської області Лященка А.В. попередньо узгодивши дату та час. З приводу повернення іншого майна, зазначеного у вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019 зазначено, що дане рішення суду не набрало законної сили.

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури №21/2-12551-15 від 01.04.2021 на адресу ОСОБА_1 повідомлено, що його заяву щодо повернення майна вилученого у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 розглянуто. У зв`язку з звільненням прокурора ОСОБА_4 та зміною групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні вказане питання буде вирішено після ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури №21/2-12551-15 від 30.04.2021 на адресу адвоката Верхоли І. повідомлено, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 виправдано у кримінальному провадженні № 0000109 від 24.02.2015, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України. На теперішній час, вказане провадження перебуває на розгляді Миколаївського апеляційного суду.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2022 року у справі № № 522/6703/15-к поновлено строк ОСОБА_1 на оскарження постанови слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської про закриття кримінального провадження від 31.05.2018 року. Скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Столбуненко О.Г. від 31.05.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого другого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Столбуненко О.Г. від 31.05.2018 року про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України. Зобов`язано уповноважену посадову особу Одеської обласної прокуратури в провадженні якого перебуватимуть матеріали кримінального провадження № 0000417 від 09.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, виконати слідчі (розшукові) дії, направлені на встановлення істини у кримінальному провадженні.

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури № 31/1/2-64ВИХ-23 від 17.01.2023 на адресу ОСОБА_1 повідомлено про те, що його звернення від 16.01.2023 щодо повернення речових доказів вилучених в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000109 від 25.02.2015 розглянуто. Установлено, що Миколаївським апеляційним судом у справі № 469/1409/15к розглядається апеляційна скарга прокуратури Одеської області від 25.04.2019 за № 17/1-12551-15 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29.03.2019, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим. Питання про долю речових доказів і документів, які надано суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до листа Одеської обласної прокуратури № 15/1-3294-15 від 14.02.2023 на адресу адвоката Верхоли І. повідомлено про те, що на теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України триває.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у справі № 469/1409/15-к апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_4 - залишено без задоволення. Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 березня 2019 року стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_1 - без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.10.2023 у справі № № 947/25145/23 апеляційні скарги власника майна ОСОБА_1 та представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_5 - задоволено. Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 19.09.2023, про накладення арешту на майно, перелік якого міститься в мотивувальній частині ухвали, в межах к/п №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України - скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури Порущенка Є.В. про накладення арешту на майно у к/п № №0000265 від 01.08.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, а саме грошові кошти, перелік яких міститься в мотивувальній частині ухвали.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої бездіяльністю посадових осіб прокуратури внаслідок неповернення вилученого майна, а саме грошових коштів у сумі 1900 доларів США.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути на його користь з Державного бюджету України моральну шкоду у розмірі 100000 грн, зазначивши, що починаючи з 10 серпня 2015 року у кримінальному провадженні № 0000417 від 09.07.2015 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 382 КК України ОСОБА_1 є потерпілим від злочинної діяльності посадових осіб органів прокуратури Одеської області. Вказане кримінальне провадження обумовлене злочинними діями посадових осіб прокуратури Одеської області, а саме невиконання ними судових рішень, щодо неповернення ОСОБА_1 незаконно вилученого у нього майна, а саме грошових кошти в сумі 1900 доларів США.

Вважає, що у зв`язку з бездіяльністю, яка випливає з невиконання судових рішень, посадовими особами органів прокуратури та неповерненням грошових коштів, зазначених в ухвалах Приморського районного суду м. Одеси.

За змістом ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Згідно зі ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

За правилами ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2015 року у справі № 522/10528/15-к зобов`язано керівника другого СВ СУ прокуратури Одеської області негайно повернути ОСОБА_1 майно вилучене у ході проведення обшуків 18.03.2015 року в АДРЕСА_1 та в АДРЕСА_2 , крім системного блоку чорного кольору «Spire» з жорстким диском ST2000DM001-1CH164 ATA Device, який визнано речовим доказом.

Зазначена ухвала слідчого судді по теперішній час не виконана та тимчасово вилучене майно, а саме 1900 доларів США позивачу не повернуті.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19 квітня 2017 року у справі № 522/15914/15-к відмовлено у задоволенні клопотання слідчого другого СВ СУ прокуратури Одеської області Горбика С.Є. погодженого з прокурором відділу прокуратури Одеської області Індиченко Б.Б. у кримінальному провадженні № 000109 від 25.02.2015 року про арешт майна, а саме 1900 доларів США наступними купюрами номіналом по 100 доларів США кожна з серіями та номерами: LL10247315E LB04512719F KF47822296A LB26250201M KK69843046C FF48407782B LL70223098D LB33501983K KF62189494C BB63571052A FB81866578B KB44390400R AB33139782A HF75727360C HB53312306M HF22096444A LC64505900A LJ34645582A LL10247319E які вилучені 18.03.2015 року у ході проведення обшуку.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи частково позов про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дослідив наявні у справі докази та надав їм належну оцінку, правильно виходив, що вищезазначена бездіяльність працівників прокуратури Одеської області у кримінальному провадженні № 000109 від 25.02.2015, що виявилася у безпідставному утриманні тимчасово вилученого майна ОСОБА_1 та тривалому невиконанні ухвали слідчого судді щодо зобов`язання повернути вилучене майно, є підставою для спеціальної відповідальності держави за дії посадових осіб органів державної влади.

При цьому, суд першої інстанції врахував, що позбавлення ОСОБА_1 права власності на вилучені грошові кошти, а саме 1900 доларів США, які без належної правової підставі, утримувалися у слідчих прокуратури Одеської області навіть після постановлення ухвали слідчим суддею, якою їх зобов`язано повернути тимчасово вилучене майно, спричинило ОСОБА_1 душевні страждання, що виявилися у невпевненості в його правах та свободах, що значно погіршило моральний стан позивача, з`явилося відчуття тривоги, страху, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність. Бездіяльність працівників прокуратури Одеської області слід вважати протиправною, оскільки вона суперечить положенням КПК України, у відповідності з якими вони повинні діяти, а тому така поведінка здатна завдати певних душевних страждань ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що за період з вересня 2015 року по час звернення позивача до суду із позовом чотири рази виносилися постанови про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000417 від 09.07.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, які були згодом скасовані слідчими суддями з підстав неповноти слідчих дій та необґрунтованості висновків.

Судом вказані обставини оцінюються як бездіяльність працівників прокурати, у вигляді неналежного здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду про обґрунтованість позову ОСОБА_1 в частині наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що протягом тривалого часу, а саме з 16.06.2015 по теперішній час позивач позбавлений права власності на своє майно, не виконання ухвал слідчого судді, якими зобов`язано керівника СВ СУ прокуратури Одеської області негайно повернути тимчасово вилучене майно у вигляді грошових коштів, неоднарозові звернення позивача із заявами/скаргами до правоохоронних органів та суду з метою відновлення його прав та враховує неодноразове протиправне закриття кримінального провадження, що мало негативні наслідки для позивача.

Суд правильно визнав доведеним факт заподіяння ОСОБА_1 моральних страждань внаслідок бездільності посадових осіб прокуратури Одеської області, що є підставою для відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди, а доводи апеляційної скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури таких висновків не спростовують.

Визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції обгрнунтовано враховув, тривалість часу позбавлення позивача права власності на своє майно, що призвело до моральних страждань, переживань та стресу, вимушених змін у його житті, необхідністю звернень з заявами/скаргами до правоохоронних органів та суду з метою відновлення його прав, принципи розумності, справедливості та співмірності суд, тому дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

У пункті 90 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц (провадження 3 14-538цс19) зазначено, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Отже, з урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги позивача про неврахування судом всіх наявних чинників, що впливають на визначення розміру моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Позивач не довід факту спричиненої йому моральної шкоди у зазначеному в позовній заяві розміру.

Посилання Державної казначейської служби України у відзиві на апеляцій скаргу щодо неправильного встановлення судом суб`єкта, з якого належить здійснювати стягнення у разі його обґрунтованості, є помилковим, оскільки судом вірно визначено особу, що має відповідати за пред`явленим позовом.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому саме вона має бути відповідачем.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури Раковича М.М. залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова