Справа № 509/940/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 509/940/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом в якому просила поділити спільне майно подружжя, а саме визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 (одну другу частини) житлового будинку загальною площею 116.7 кв.м., житловою 74, 1 кв.м., який розташований за адресою; АДРЕСА_1 . Право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , загальною площею 116.7 кв.м., житловою 74, 1 кв.м., який розташований за адресою; АДРЕСА_1 . - припинити. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19.11.1999 року перебували в шлюбі, про що складено відповідний актовий запис № 11 Йосипівською сільською радою Овідіопольського району Одеської області та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 . 12.11.2021 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області було розірвано шлюб сторонами. Від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За весь період проживання в шлюбі разом вели спільне господарство, подружжя на той час спільними зусиллями та за спільні кошти зводили спірне домоволодіння. Після будівництва домоволодіння житловий будинок зі складовими частинами його який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано за відповідачем. За весь час проживання там сім`єю, відповідач зазначав, що домоволодіння залишиться їхньому спільному сину ОСОБА_3 , тому до та після розірвання шлюбу спору не виникало. Після початку війни 2022 року за цією адресою спірного домоволодіння залишився проживати син ОСОБА_4 . Відповідач відноситься до сина не пристойно та розпочав його останнім часом виганяти з домобудівні, підсилив квартирантів які зловживають алкогольними напоями, кожен місяць його син та позивач сплачують за домоволодіння комунальні послуги які не відповідають дійсності спожитих. На підставі всіх цих подій та його відповідача поводження також до рідного сина, позивач спочатку звернулася до поліції, щодо притягнення батька дитини до відповідальності за домашнє насилля, про, що відбулася реакція поліції та було складено 09.02.2024 року Терміновий заборонний припис стосовно кривдника відповідача. На сьогодення позивач змушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, а саме вищезазначеного домоволодіння.

19.02.2024 року ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання.

Позивач в судове засідання не з`явилася, від представника позивача до суду подана заява в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, від ОСОБА_2 до суду надійшла заява в якій вказав що з позовними вимогами згоден та визнає їх, просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані заяви сторін, письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 19.11.1999 року перебували в шлюбі, про що складено відповідний актовий запис № 11 Йосипівською сільською радою Овідіопольського району Одеської області та видано свідоцтво про шлюб НОМЕР_2 .

12.11.2021 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Під час шлюбу подружжям за спільні кошти було побудовано будинок.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Рєестру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 359750243 від 23 грудня 2023 року відповідачеві належить житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розподілу), індексний номер: 52850469 від 26.06.2020 Великодолинської селищної Ради, Овідіопольського району, Одеської області.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини щодо розподілу спільного майна подружжя врегульовано Сімейним кодексом України (далі СК).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною першою статті 66 СК України визначено, що подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини першої статті 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном.

Це право залишається і після розірвання шлюбу (стаття 68 СК України).

При цьому у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові №6-801цс16 від 07.09.2016 року ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Нормами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, дослідження та оцінки всіх доказів, а також зазначення норм матеріального права, якими суд керувався при вирішенні позову.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу ( ч.1 ст. 69 СК).

Статтею 71 СК визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В даному випадку предметом розподілу є об`єкт який вважається спільним майном подружжя враховуючи принцип презумпції спільності визначений у ст. 60 СК житловий будинок.

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову, а саме шляхом визнання спільною сумісною власністю майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будинку що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розподілу), індексний номер: 52850469 від 26.06.2020 Великодолинської селищної Ради, Овідіопольського району, Одеської області, припинивши право ОСОБА_2 на частку у зазначеному спільному майні та визнання за ОСОБА_1 права власності, на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином слід повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову в розмірі 6 000 грн., що становить 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163, 368, 372 СК України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати спільною сумісною власністю майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,7 кв. м.

Визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 116,7 кв. м.

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 116,7 кв. м.

Повернути позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 12.02.2024 року на суму 6000 грн., що становить 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко