У Х В А Л А

Іменем України

21 серпня 2024 року м. Київ

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Бабко В.В. вирішуючи питання про прийняття до розгляду заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Даниленка П.О., звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

У вказаній заяві заявник просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не більше десять прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, з дня звернення із заявою і до досягнення дитиною повноліття.

Дослідивши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов до такого.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

При цьому суд зазначає, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (ч.3 ст.19 ЦПК України).

За змістом п. 4, 5 ч. 1 статті 161 ЦПК України вбачається, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Як роз`яснено у п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, наказне провадження є спрощеним у порівнянні з позовним, альтернативним йому провадженням у суді першої інстанції, і заснованим на письмових доказах. У наказному провадженні можливе задоволення лише документально підтверджених і безспірних вимог. Безспірні вимоги заявника у наказному провадженні - це такі вимоги заявника, із яких не вбачається спір про право, тобто це вимоги, що випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно-правових відносин.

Наявність спору про право вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

З огляду на наведені правові норми, в порядку наказного провадження судом вирішується лише конкретно визначений законом перелік вимог, судовий наказ не може бути виданий судом по вимогах, які прямо не зазначені в законі, судовий наказ видається без судового розгляду, без виклику боржника та стягувача у судове засідання, без заслуховування їх пояснень. При цьому змагання сторін у межах гласного вирішення справи, у ході якого сторони наводять доводи, покликані підтвердити їх правоту, спростувати аргументи протилежної сторони, відсутні.

Наказ суду ґрунтується на поданих заявником документах, на повідомлених ним доводах, покликаних переконати суд у тому, що підстави для звернення до суду з позовом відсутні у зв`язку з безспірністю вимог.

Так заявник, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, посилається на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2017, по справі №754/13226/16, яким шлюб між сторонами розірвано.

Однак судом із Автоматизованої системи документообігу суду встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.09.2017, по справі № 754/13226/16, яке Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01.11.2017 було залишено без змін, окрім розірвання шлюбу, судом також було вирішено питання про стягнення аліментів. Яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 3200грн щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

А при подачі до суду заяви про видачу судового наказу, заявником не надано жодних відомостей, чи відбувається з нього стягнення аліментів на дітей, за вищевказаним рішенням суду.

Крім того заявник зазначає, що з лютого 2022 року, його донька ОСОБА_3 , проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . Однак інших доказів на підтвердження проживання дитини з батьком, окрім Акту від 12.07.2024, до суду не надано. Як і не надано інформації кому на праві власності належить квартира, де батько проживає з донькою.

Також заявник зазначає, що мати дитини самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Хоча доказів на підтвердження даного факту, матеріали заяви не містять.

Отже, питання щодовидачі судового наказу про стягнення аліментів не є безспірним, із поданої заяви не вбачається виникненння права вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно із ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 3, 19, 163, 165, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів - відмовити.

Роз`яснити, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21.08.2024.

Суддя В.В. Бабко