Номер провадження 2-о/754/412/24
РІШЕННЯ

Іменем України

21 серпня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

судді Саламон О.Б.

за участі секретаря судового засідання Рябенка В.О.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_2 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що останній систематично вчиняє насильницькі дії відносно неї (ображає нецензурними словами, погрожує, б`є).

Вимоги заяви мотивовані тим, що квартира є її власністю, частина якої залишилась після смерті матері їй у спадок. Незважаючи на те, що ОСОБА_3 є її рідним братом, він тривалий час застосовує щодо неї домашнє насильство. Його поведінка негативно впливає на її здоров`я та психологічний стан, вона боїться за своє здоров`я, коли він знаходиться поряд, особливо під час алкогольного сп`яніння. Приходить до її квартири у будь - який зручний для нього час, забирає продукти харчування, одяг, засоби особистої гігієни, забрав холодильник з квартири. Внаслідок зазначених дій змушена була змінити замок на дверях, але брат змусив віддати йому ключі. Вважає, що брат намагається помститись через те, що мама склала заповіт та залишила свою частку у праві власності на квартиру саме на неї, оскільки вона доглядала за матір`ю. У червні 2021 року брат її побив, внаслідок чого вимушена була звернутись до лікарні, у вересні 2023 року проходила додаткове обстеження. З приводу насильства неодноразово зверталась до поліції. Протиправні дії брата продовжуються вже багато часу та вчиняються постійно. Звернення до правоохоронних органів не дали жодного результату. Зважаючи на викладене, переконана, що вірогідність продовження та подальшого вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків є дуже високою.

У зв`язку з вищевикладеним, заявник просить суд видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 на строк 6 місяців, поклавши на нього такі обов`язки (а.с.5):

- заборонити перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 , а саме в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- наближатися ближче ніж на 50 метрів до місця проживання, а саме до квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями вказана цивільна справа розприділена судді Саламон О.Б.

02 серпня 2024 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва відкрито провадження по заяві.

На порушення вимог ст. 350 - 5 ЦПК України, заявник в судові засідання на неодноразові виклики не з`являлась, повідомлялась належним чином про розгляд справи, при цьому за зазначеним номером телефону смс - повідомлення не доставлено з причини: абонемент тимчасово не доступний.

Зокрема, за відсутності в судовому засіданні заявника, аргументованих пояснень з приводу зазначених доказів (звернення дл працівників поліції та причин проходження лікування) не надано, при цьому будь - яких даних про неможливість явки до суду заявника, також не надано.

Справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника і заінтересованих осіб.

У разі якщо участь заявника становить загрозу для подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Таких даних суду не надано.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису в обмежений строк. ( ст. 350-5 ЦПК України).

Представник заявника в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, викладених в ній, просив її задовольнити.

Заінтересована особа - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши пояснення представника заявника, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви з наступних підстав.

Базовим нормативно - правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Цей Закон визначає організаційно- правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постражали від такого насильства.

Відповідно до п.п. 3, 4, 14, 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п. 14 ст.1 Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Положенням ч. 2 ст. 3 Закону визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

Як встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_2 та заінтересована особа ОСОБА_3 перебувають у родинних відносинах, як брат і сестра.

Квартира за адресою АДРЕСА_1 є власністю заявника, частина якої залишилась після смерті матері у спадок.

Звертаючись до суду, заявник зазначає, що протягом тривалого часу, маючи прямий умисел на заподіяння фізичного та психологічного страждання, брат систематично вчиняв фізичне та психологічне насильство.

Як зазначено у заяві, незважаючи на те, що ОСОБА_3 є рідним братом ".... тривалий час застосовує домашнє насильство. Його поведінка негативно впливає на її здоров`я та психологічний стан, боїться за своє здоров`я, коли він знаходиться поряд, особливо під час алкогольного сп`яніння. Приходить до її квартири у будь - який зручний для нього час, забирає продукти харчування, одяг, засоби особистої гігієни, забрав холодильник з квартири. Внаслідок зазначених дій змушена була змінити замок на дверях, але брат змусив віддати йому ключі. Вважає, що брат намагається помститись через те, що мама склала заповіт та залишила свою частку у праві власності на квартиру саме на неї, оскільки вона доглядала за матір`ю."

На підтвердження своїх доводів щодо обставин вчинення домашнього насильства, а також необхідності видачі обмежувального припису, заявник надає наступні докази:

-копію відповіді Деснянського УП ГУ НП у м. Києві від 04.12.2023, де зазначено, що починаючи з 01.01.2022 зафіксовано три звернення ОСОБА_2 до поліції з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 (а.с.9);

-копію виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за 2021 рік (а.с.12)

Наявність зазначених вище доказів не є належними, допустимими та достатніми доказами по справі з метою підтвердження вчинення заінтересованою особою психологічного або фізичного насильства відносно заявника, оскільки не містять інформації про предмет доказування та не встановлюють причетність і вину ОСОБА_3 .

При цьому матеріали справи не містять рішень за наслідками звернень про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної чи кримінальної відповідальності, у тому числі за ст. 173-2 КУпАП.

Зокрема в прохальній частині заяви зазначено про виклик до суду свідка ОСОБА_4 , однак в судовому засідання представник заявника не підтримав заяву щодо виклику свідка.

Верховний суд у постанові від 06.02.2020 у справі за 753/8626/19 висловив позицію, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо заявника психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що вчинено щодо заявника домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Верховний суд у постанові від 05.03.2020 у справі за 755/5273/19 висловив позицію, що «звернення до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей до ЄРДР не підтверджують факт вчинення домашнього насильства, не є доказом вини, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку»

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону передбачено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

- заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

-усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

- обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

- заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

- заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За п. 9 ч. 1ст. 1 цього ж Закону оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь - якому його прояві.

Тимчасові обмеження прав особи та його види мають бути пропорційними меті застосування і не повинні надмірно, у разі встановлення вини, обмежувати права заінтересованої особи.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявником не обгрунтована потреба у видачі обмежувального припису, а також ризики, які можуть настати у разі не вчинення такого обмежувального заходу.

Долучені письмові докази по справі, надані пояснення у судовому засіданні свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, однак не можуть розцінюватись судом як домашнє насильство.

Оцінюючи письмові докази, долучені заявником, суд вважає, що самі по собі такі документи не доводять існування загрози вчинення ОСОБА_3 протиправних дій у майбутньому.

Судом встановлено, що надані докази не містять підтверджуючої інформації вчинення ОСОБА_3 насильства відносно заявника.

За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, суд співставляючи інтереси учасників справи, приходить до переконання, що аргументи заявника є недостатніми для видачі обмежувального припису стосовно ОСОБА_5 , тому заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 13, 259, 294, 350-1, 350-2, 350-5, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.08.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б.