Номер провадження 2/754/1693/24 Справа №754/129/24
05 серпня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Буша Н.Д.,
секретаря с/з Шклярської К.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
До Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
Ухвалою суду від 05.02.2024 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 12.06.2024 року закрито підготовче провадження призначено розгляд справи по суті.
Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посидається на те, що 18.07.2021 року відповідач ОСОБА_2 на підставі боргових розписок отримала від позивача, яка є громадянкою Німеччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) грошову позику в розмірі 250 000,00 та 100 000,00 євро зі строком повернення - до 30 грудня 2022 року. Всього громадянка ОСОБА_2 отримала від позивача 350 000,00 євро. Зі спливом строків, тобто до 30.12.2022 року та до дати подання позову відповідач кошти не повернула ні повністю, ні частково. Оскільки відповідач свої зобов`язання не виконала, представник позивача адвокат Грінцов І.В. 04.12.2023 року направив на адресу відповідача претензію, в якій просив погасити суму боргу у розмірі 350 000,00 євро протягом п`яти банківських днів. 14.12.2023 року відправлення було вручено особисто, про що свідчить дані трекінгу Укрпошти. Станом на дату подачі позовної заяви 09.01.2024 року відповідь не отримана. Таким чином, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму позики в розмірі 350 000,00 євро, а також за період з 31.12.2022 року по 08.01.2024 року 3% річних в розмірі - 10 758,90 євро та інфляційні втрати в розмірі - 15 400,0 євро. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору у розмірі 15 140,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 72 000 грн.
Від сторони позивача на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечували.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, жодних заяв чи клопотань від неї не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою реєстрації та через публікацію оголошення на офіційному сайті на порталі Судова Влада Україна, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подавала, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до матеріалів справи, 18.07.2021 року відповідач ОСОБА_2 на підставі боргових розписок отримала від позивача, яка є громадянкою Німеччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) грошову позику в розмірі 250 000,00 та 100 000,00 євро зі строком повернення - до 30 грудня 2022 року. Всього громадянка ОСОБА_2 отримала від позивача 350 000,00 євро.
На підтвердження отримання зазначених коштів позичальник ОСОБА_2 18.07.2022 року написала дві розписки, в яких йдеться про отримання нею від позикодавця коштів у вказаній сумі.
Відтак грошове зобов`язання відповідача перед позивачем слідує з розписок, які підписані відповідачем, що відповідає вимогам простої письмової форми, якою оформлена укладена між сторонами угода згідно ст. 207 і ч. 2 ст. 1047 ЦК України.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.08.2019 року по справі № 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Відтак, у справі встановлено, що відповідач договірні зобов`язання не виконала, а тому за вимогою позивача суд вважає необхідним стягнути на її користь суму неповернутих грошових коштів переданих за договором позики, тобто 350 000,00 євро, що відповідатиме вимогам статті 1046 ЦК України і статті 533 ЦК України.
Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавала, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано.
З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.
Що стосується нарахованої суми відсотків за розписками від 18.07.2022 року слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом з тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі (еквівалент Євро) нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає.
Таким чином, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відтак, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно задоволеним вимогам в сумі 15 140,00 грн., які складаються з судового збору та 72 000 грн., які складаються з витрат на правову допомогу.
Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 141, 174, 247, 258, 259, 268 ЦПК України, ст. ст. 207, 512-514, 518, 526, 530, 533, 626-629, 631, 638, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь громадянки Німеччини ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості у розмірі 350 000,00 (триста п`ятдесят тисяч) євро - основного боргу, судовий збір у розмірі 15 140 грн. та витрат на правову допомогу в розмірі 72 000 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Деснянським районним судом м.Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Повний текст рішення складено 15.08.2024 року.
Суддя Н.Д.Буша