Справа № 404/6852/24
Номер провадження 2/404/1899/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року місто Кропивницький

Суддя Кіровського районного су ду міста Кіровограда Людмила Дмитріївна Кулінка, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Стоєва Галина Федорівна (місцезнаходження: АДРЕСА_4 ) про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності, та визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання за ОСОБА_1 , право власності на ? частку квартири АДРЕСА_5 , як частину спільної сумісної власності подружжя та визнання за ОСОБА_1 , право власності в порядку спадкування за законом після дружини ОСОБА_5 , а саме: на 1/8 частку квартири АДРЕСА_5 ; на 1/12 частку квартири АДРЕСА_6 ; на ? частку будинку АДРЕСА_7 ; на ? частку земельної ділянки, кадастровий номер :60:005:0023, 0,12 га, що розміщена за адресою: Кіровоградська область, місто Знам`янка, селище міського типу Знам`янка Друга; на ? частку легкового автомобіля ВАЗ 21011; на ? частку напівпричепа до легкового автомобіля.

Частина перша статті 30 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 провадження № 12-73гс20 висловила наступні правові позиції:

«7.15. Приписами цивільного судочинства (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України передбачено виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або його основної частини».

«7.16 Забезпечуючи єдність у застосуванні процесуального законодавства, суди цивільної юрисдикції стали застосовувавати це положення таким чином, що у цьому випадку виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи положення статті 181 Цивільного кодексу України, зазначали, що такими є, наприклад, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України ); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України ); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини (така позиція викладена, наприклад, у пункті 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», а також в подальшому Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 25 лютого 2018 року у справі № 201/12876/17 та від 11 липня 2019 року у справі № 426/7217/18).

«7.22. Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, вбачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору».

«7.23. Отже, слід дійти висновку, що за правилами чинного Господарського процесуального кодексу України виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 Цивільного процесуального кодексу України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення».

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (частина перша статті 378 Цивільного процесуального кодексу України).

Позивач звернувся до суду з позовом про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, зокрема і на нерухоме майно, яке територіально розташоване у місті Києві, у місті Кропивницькому, та у місті Знам`янка. При цьому, визначивши вартість такого майна на власний розсуд. Адже до позову не долучено жодного доказу, у вигляді звіту про оцінку майна (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»), щодо вартості нерухомості, на яку позивач просить суд визнати право власності.

При цьому, оцінка нерухомого майна яке територіально розташоване у місті Києві, є об`єктивно вищою, ніж оцінка нерухомого майна яке територіально розташоване у місті Кропивницькому і розмір часток нерухомого майна (1/4, 1/8), що знаходиться в місті Києві є значно більшими ніж ті на які заявляються в місті Кропивницький (1/12, 1/4).

Відтак, керуючись пунктом 1 частина перша статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, матеріали позовної заяви №404/6852/24, разом з доданими до неї документами слід передати на розгляд Шевченківському районному суду міста Києва, як суду виключна підсудність якого поширюється на вказане нерухоме майно, яке вартісно вище.

На підставі викладеного, керуючись частиною першою статті 30, пунктом 1 частини першої статті 31, частиною дев`ятою статті 187, статтею 260, пунктом 9 частини першої статті 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя,

У Х В А Л И В:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Стоєва Галина Федорівна (місцезнаходження: 25006, місто Кропивницький, вулиця Шульгиних, будинок 9, квартира № 5) про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності, та визнання права власності в порядку спадкування, разом з доданими до неї документами передати за підсудністю на розгляд Шевченківському районному суду міста Києва (місцезнаходження: 03057, місто Київ, вулиця Дегтярівська, будинок № 31а).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складено 21.08.2024 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка