Провадження № 22-ц/801/1575/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 рокуСправа № 127/40170/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

Суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження у справі № 127/40170/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.05.2024, -

в с т а н о в и в :

27.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість :

- за договором позики № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 110711,06 грн, з яких: 56000 грн заборгованості за основним боргом, 20745,86 грн заборгованості за відсотками, 33965,20 грн заборгованість за комісіями;

- за кредитним договором № 78854696 від 9.04.2023 в розмірі 3550 грн, з яких: 1000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2550 грн сума заборгованості за відсотками.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.10.2021 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір позики № Z06.29304.008892627.

7.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z06.29304.008892627 від 29.10.2021, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на суму 110711,06 грн, з яких: 56000 грн - заборгованості за основним боргом, 20745,86 грн заборгованості за відсотками, 33965,20 грн - заборгованість за комісіями.

Відповідач не виконував свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки передбачені договором, у зв`язку із чим має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 у розмірі 110711,06 грн.

9.04.2023 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі - ТОВ «ФК «1 БАНК») та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78854696.

Відповідно до умов позики за договором позичкодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики.

14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 3550 грн, з яких: 1000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2550 грн - сума заборгованості за відсотками.

Однак всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконував своїх зобов`язань та після відступлення права грошової вимоги не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунок попереднього кредитора, у зв`язку із чим має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №78854696 від 09.04.2023 у розмірі 3550 грн.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.05.2024 позовну заяву задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість : договором позики № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 110711,06 грн, з яких: 56000 грн заборгованості за основним боргом, 20745,86 грн заборгованості за відсотками, 33965,20 грн - заборгованість за комісіями; кредитним договором № 78854696 від 9.04.2023 в розмірі 3550 грн, з яких: 1000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2550 грн сума заборгованості за відсотками; всього стягнути 114261 (сто чотирнадцять тисяч двісті шістдесят одну) гривню 06 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судовий збір в сумі 2684 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021, ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх. № 6190 від 18.06.2024), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог - про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 56000 грн, з яких 56000 грн заборгованість за основним боргом (тілом кредиту); за договором № 78854696 від 9.04.2023 в розмірі 3550 грн, з яких: 1000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2550 грн сума заборгованості за відсотками, всього 59550 грн. В решті вимог відмовити.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не надано розгорнутого розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021. З наданого розрахунку не зрозуміло з якого часу здійснено нарахування відсотків та комісії та час припинення нарахування, розрахунок не містить даних про те, які саме суми погашались в першу чергу (відсотки, комісія чи кредит). У зв`язку з відсутність належного розрахунку та виписки по рахунку підстав для стягнення заборгованості по відсоткам та комісії немає. Позивачем здійснено нарахування комісії всупереч вимог законодавства України, а тому положення кредитного договору в цій частині є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

5.07.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 6787) ТОВ «ФК «ЄАПБ», в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, товариство просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

До відзиву ТОВ «ФК «ЄАПБ» додано наступні докази : виписку з особового рахунку до договору № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021; копію довідки-рахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021, розрахунок боргу станом на 7.07.2023 /а. с. 120/.

Ознайомившись зі доданими до відзиву доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про їх прийняття з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7.04.2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19) зазначено, що вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Обмеження у можливості надання доказів до суду апеляційної інстанції переслідує не мету створення перешкод у поповненні доказової бази у справі, а, навпаки, має на меті забезпечення максимально повного подання доказів шляхом підвищення активності осіб, які беруть участь у справі, при її розгляді у суді першої інстанції та відповідальність за свої дії в процесі захисту права.

Проте зазначене слід відрізняти від випадків, коли в особи, яка надає нові докази до апеляційного суду, відсутні недобросовісність дій.

При цьому процес судового доказування є цілісною системою. Тому недопущення у деяких випадках доказу з формальних підстав руйнує цю систему.

Принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства покладають певні права та обов`язки на кожного учасника справи. Зокрема, встановлено, що банк до позовної заяви надав повний перелік документів та доказів, які, на його думку, підтверджували позовні вимоги, у тому числі розрахунок заборгованості. Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем жодних заперечень/відзиву проти позову не подавав. Кожному суб`єктивному праву особи кореспондує юридичний обов`язок іншої особи. Ці два елементи правовідносин не можуть існувати один без одного.

Додані до відзиву на апеляційну скаргу докази (виписка з особового рахунку до договору № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021; копія довідки-рахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021, розрахунок боргу станом на 7.07.2023) на спростування аргументів апеляційної скарги має значення для правильного вирішення цієї справи, а тому враховуються судом апеляційної інстанції та беруться до уваги (постанова ВС від 21.07.2021 року по справі № 344/11813/14-ц, постанова ВС від 7.04.2022 року по справі № 640/3075/17).

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики № 78854696 від 9.04.2023 та в частині стягнення заборгованості за договором позики № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 56000 грн заборгованості за основним боргом, в апеляційному порядку не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині частково відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Щодо договору № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021.

29.10.2021 АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали договір кредиту та страхування № Z06.29304.008892627 /а. с. 8-15/.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021, за період з 7.07.2023 по 30.11.2023, заборгованість ОСОБА_1 становить 110711,06 грн, з яких: 56000 грн заборгованість за основним боргом, 20745,86 грн заборгованості за відсотками, 33965,20 грн заборгованість за комісіями

/а. с. 25/.

7.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №Z06.29304.008892627 від 29.10.2021, укладеним між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

/а. с. 26-27/.

Відповідно до реєстру боржників № 1 від 7.07.2023 до договору факторингу №07072023 від 07.07.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набула права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 110711,06 грн, з яких: 56000 грн заборгованість за основним боргом, 20745,86 грн заборгованості за відсотками, 33965,20 грн заборгованість за комісіями

/а. с. 30/.

Щодо договору позики № 78854696 від 9.04.2023.

9.04.2023 між ТОВ «1 БАНК» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 78854696 /а. с. 32-33/.

ТОВ «1 БАНК» умови договору виконало, надавши грошові кошти в розмірі 1000 грн, строком на 12 днів, процентна ставка 2,5% (фіксована).

14.06.2021 між ТОВ «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21 /а. с. 35-37/, у відповідності до умов якого ТОВ «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників № 10 від 21.09.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 /а. с. 42/ ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 3550 грн, з яких: 1000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2550 грн сума заборгованості за відсотками.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому наявні правові підстави для їх задоволення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 20745,86 грн за відсотками та 33965,20 грн за комісіями), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Факт укладання 29.10.2021 кредитного договору між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 № Z06.29304.008892627 та відступлення права вимоги від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» не заперечується відповідачем.

Заперечуючи проти позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 за період з 7.07.2023 по 30.11.2023 в розмірі 20745,86 грн за відсотками та 33965,20 грн за комісіями ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявник зазначається, що

1.позивачем надано неналежний розрахунок заборгованості, оскільки з розрахунку позивача не зрозуміло з якого часу здійснено нарахування відсотків та комісії та час припинення нарахування, розрахунок не містить даних про те, які саме суми погашались в першу чергу (відсотки, комісія чи кредит), тому у зв`язку з відсутність належного розрахунку та виписки по рахунку підстав для стягнення заборгованості по відсоткам та комісії немає.

2.позивачем здійснено нарахування комісії всупереч вимог законодавства України, а тому положення кредитного договору в цій частині є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Надаючи оцінку зазначеним аргументам апеляційної скарги колегія суддів вважає, що ці аргументи частково заслуговують на увагу.

Щодо стягнення заборгованості про процентам.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що: «в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає про те, що умовами кредитного договору № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 між сторонами було погоджено те, що : сума кредиту становить 56000 грн (пункт 1.2); процентна ставка становить 21,99 % річних (пункт 1.3), строк кредиту становить 60 днів (пункт 1.4). Дата повернення кредиту до 29.10.2026 /а. с. 116 зворот, 8/.

Заперечуючи розмір заборгованості по процентам (20745,86 грн) за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 за період з 7.07.2023 по 30.11.2023 відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості про процентам, враховуючи те, що розмір процентів був погоджений між сторонами кредитного договору та строк повернення за даним договором кредиту становив до 29.10.2026 року.

Проценти нараховано відповідачу за кредитним договором № Z06.29304.008892627 в межах строку дії договору.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині, відтак аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими в частині заперечення розміру заборгованості по процентам.

Щодо стягнення заборгованості за комісіями.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає про те, що додатком до кредитного договору є паспорт споживчого кредиту, відповідно до якого плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,95 % щомісячно від початкової суми кредиту /а. с. 116 зворот 117/.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20, провадження № 61-14545сво20).

Окрім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 3.25 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку № 1, що є невід`ємною частиною договору, зрозуміло та доступно викладено : а) детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; б) графік платежів з повернення кредиту, сплати процентів за його користування; в) сум комісійної винагороди та інших платежів за договором.

На аркуші справи 20-22 знаходиться додаток № 1 до кредитного договору № Z06.29304.008892627 (графік щомісячних платежів), в якому визначено розмір щомісячного платежу за обслуговування кредитної заборгованості.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, що згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що в кредитному договорі № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 /а. с. 8-15/, додатку № 1 до договору /а. с. 20-22/, не зазначено конкретного переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, також позивачем не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору, додаток № 1 (графік щомісячних платежів), щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає такими, що заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про те, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, тому суд першої інстанції зробив помилковий висновок про задоволення позовної вимоги про стягнення комісії.

Відповідно до пункту 1 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 33965,20 грн за комісіями є помилковим та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цієї позовної вимоги.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню частково, слід скасувати також рішення в частині розподілу судових витрат.

Здійснюючи новий розподіл судових витрат, колегія суддів враховує те, що позивач просив стягнути заборгованість за кредитними договорами в розмірі 114261,06 грн, задоволено вимоги судом в розмірі 80295,86 грн (114261,06 - 33965,20), що становить 70,27 % (стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість : договором позики № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 56000 грн заборгованості за основним боргом, 20745,86 грн заборгованості за відсотками, кредитним договором № 78854696 від 9.04.2023 в розмірі 3550 грн, з яких: 1000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 2550 грн сума заборгованості за відсотками).

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн, тому пропорційно до задоволених вимог позовної заяви з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1886,05 (2684 х 70,27 %. = 1886,05 грн).

При поданні апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 4026 грн, тому пропорційно до задоволених вимог з позивача слід стягнути на користь відповідача 1196,93 грн (4026 х 29,73 % = 1196,93 грн)

Враховуючи зазначене, а також положення частини десятої статті 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача різницю витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 689,12 грн. (розрахунок 1886,05 - 1196,93 = 689,12 грн).

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.05.2024 в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 33965,20 грн за комісіями та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.29304.008892627 від 29.10.2021 в розмірі 33965,20 грн за комісіями відмовити.

В іншій частині рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 16.05.2024 залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір в розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев`ять) гривень 12 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський