Справа № 368/953/24
Провадження № 2/368/610/24
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"28" серпня 2024 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

за участю секретаря судового засідання Варлам Є.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного банку «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних, -

в с т а н о в и в:

представник позивача просить суд стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» суму боргу у вигляді трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі - 1486 доларів США (одна тисяча чотириста вісімдесят шість) доларів США 50 (п`ятдесят) центів і судовий збір: 3 028,00 грн., обґрунтовуючи позов наступним.

Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк».

Так, 22.06.2009 рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»; 31.10.2018 рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується статутом АТ «Універсал Банк».

09.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 057-2008-1992 від 09.06.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав відповідачу кредит в сумі 75745,00 доларів США строком до 01.06.2035 року зі сплатою 13,45% річних за користування кредитом.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 09.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 057-2008-1992.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 057-2008/1992 від 09.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 09.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., та зареєстрований в реєстрі № 1761.

Відповідно до умов договору іпотеки в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим 09 червня 2008 року посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. за реєстровим № 1751 і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 09 червня 2008 року за реєстраційним № 2948624.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно даного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2010 у справі № 2-371/2010 позов АТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 78981,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2010 року складало 63 2638,69 грн. та 1700 грн. судового збору, 120 - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт укладання між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 кредитного договору № 057-2008/1992 від 09.06.2008 року; факт видачі кредитних коштів та факт укладання між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , договору поруки з ОСОБА_2 , договору забезпечення встановлено судовим рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05,2010 у справі № 2-371/2010, а тому дані обставини доказуванню не підлягають.

На виконання рішення суду по цивільній справі № 2-371/2010, Кагарлицьким районним судом Київської області 26.08.2010 року видано виконавчі листи № 2-371/2010 про стягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі в сумі 78981,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2010 року складає 632 638,69 грн., 1700 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вищевказані виконавчі листи перебували па примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції.

Однак, за час їх перебування на виконанні, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2010 у справі № 2-371/2010 не було виконано у повному обсязі.

Так, у межах виконавчого провадження № 31532053, відкритого 03.03.2012 органом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції на підставі виконавчого листа Кагарлицького районного суду від 26.08.2010 у справі № 2-371, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" борг в розмірі 634458,69 грн., стягувачу АТ «Універсал Банк» було передане в рахунок часткового погашення заборгованості майно боржника за ціною 452160,00 грн., а саме: домоволодіння загальною площею 93,0 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,0999 га з кадастровим номером: :401:0012 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (Згідно постанови про передачу майна стягувану у рахунок погашення боргу від 26.04.2018, акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 26.04.2018).

По цьому виконавчому провадженню, постановою державного виконавця від 27.04.2018 виконавчий лист Кагарлицького районного суду Київської області від 26.08.2010 у справі № 2-371 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім цього, зокрема, у відділі державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 42569684, відкрите 18.03.2014, з примусового виконання виконавчого листа Кагарлицького районного суду від 26.08.2010 у справі № 2-371 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 632 638,69 грн., 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (загальна сума 634458,69 грн.).

Вказане виконавче провадження повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, станом на теперішній час, рішення суду про стягнення заборгованості в частині заборгованості за Кредитним договором № 057-2008/1992 від 09.06.2008 року, право вимоги за яким залишилось у позивача - не виконано.

Вказане підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 057-2008-1992 від 09.06.2008 етапом на дату 17.05.2024. Так, згідно цього розрахунку всього заборгованість по договору станом на дату розрахунку складає 202 436,97 дол. США:

прострочена заборгованість по кредиту - 8 044,03 дол. США;

сума дострокового стягнення кредиту - 50 072,72 дол. США;

відсотки - 137 481,60 дол. США;

підвищені відсотки - 6838,63 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредит завжди видається на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною першого статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018р. по справі № 758/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де вказано, що:

«Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». Аналогічна правова позиція наявна у Постанові ВСУ від 01.12.2018 року №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.

Також, постановою від 07 грудня 2022 року справа № 298/825/15-ц провадження № 61-7567св22, щодо стягнення боргу в іноземній валюті, визначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушила грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду у справах № 638/10417/15-ц від 20.02.2019р., № 310/5419/15-ц від 11.07.2018 р., № 463/4711/15 від 04.07.2018 р., № 703/4704/15-ц від 28.02.2018 р., № 361/7939/2015-ц від 06.08.2018р.

У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 р. по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

У постанові Верховного Суду № 1519/2-5034/11 від 05 вересня 2022 року, щодо особливостей нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, зазначено наступне:

«Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Тобто, нарахування трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання Відповідно до розрахунку заборгованості від 03,05.2024 п. (розрахунок додається) три відсотки річних АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2010 у справі № 2-371/2010) за період з 04.05.2021 року по 20.02.2022 року становлять 1486,50 доларів США.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у відсутність представника позивача та позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені подачі об`яви на сайті Кагарлицького районного суду Київської області, причини неявки суд не повідомили.

Згідно інформації Кагарлицької міської ради встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи та з винесення заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Судом установлено, що 09.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 057-2008-1992 від 09.06.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору, банк надав відповідачу кредит в сумі 75745,00 доларів США строком до 01.06.2035 року зі сплатою 13,45% річних за користування кредитом.

Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 09.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 (поручитель) було укладено договір поруки № 057-2008-1992.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором № 057-2008/1992 від 09.06.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є АТ «Універсал Банк») та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 09.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А., та зареєстрований в реєстрі № 1761.

Відповідно до умов договору іпотеки в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: домоволодіння АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим 09 червня 2008 року посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарскою І.А. за реєстровим № 1751 і який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 09 червня 2008 року за реєстраційним № 2948624.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно даного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2010 у справі № 2-371/2010 позов АТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 78981,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2010 року складало 632638,69 грн. та 1700 грн. судового збору, 120 - витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт укладання між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 кредитного договору № 057-2008/1992 від 09.06.2008 року; факт видачі кредитних коштів та факт укладання між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 , договору поруки з ОСОБА_2 , договору забезпечення встановлено судовим рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05,2010 у справі № 2-371/2010, а тому дані обставини доказуванню не підлягають.

На виконання рішення суду по цивільній справі № 2-371/2010, Кагарлицьким районним судом Київської області 26.08.2010 року видано виконавчі листи № 2-371/2010 про стягнення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі в сумі 78981,11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.02.2010 року складає 632 638,69 грн., 1700 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вищевказані виконавчі листи перебували па примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції.

Однак, за час їх перебування на виконанні, рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2010 у справі № 2-371/2010 не було виконано у повному обсязі.

Так, у межах виконавчого провадження № 31532053, відкритого 03.03.2012 органом державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції на підставі виконавчого листа Кагарлицького районного суду від 26.08.2010 у справі № 2-371, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" борг в розмірі 634458,69 грн., стягувачу АТ «Універсал Банк» було передане в рахунок часткового погашення заборгованості майно боржника за ціною 452160,00 грн., а саме: домоволодіння загальною площею 93,0 кв.м., житловою площею 58,8 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,0999 га з кадастровим номером: :401:0012 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . (Згідно постанови про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 26.04.2018, акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 26.04.2018).

По цьому виконавчому провадженню, постановою державного виконавця від 27.04.2018 виконавчий лист Кагарлицького районного суду Київської області від 26.08.2010 у справі № 2-371 повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Крім цього, зокрема, у відділі державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції перебувало виконавче провадження № 42569684, відкрите 18.03.2014, з примусового виконання виконавчого листа Кагарлицького районного суду від 26.08.2010 у справі № 2-371 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 632638,69 грн., 1700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (загальна сума 634458,69 грн.).

Вказане виконавче провадження повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції закону від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Таким чином, станом на теперішній час, рішення суду про стягнення заборгованості відповідачів в частині заборгованості за Кредитним договором № 057-2008/1992 від 09.06.2008 року, право вимоги за яким залишилось у позивача - не виконано.

Вказане підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № 057-2008-1992 від 09.06.2008 етапом на дату 17.05.2024. Так, згідно цього розрахунку всього заборгованість по договору станом на дату розрахунку складає 202 436,97 дол. США:

прострочена заборгованість по кредиту - 8 044,03 дол. США;

сума дострокового стягнення кредиту - 50 072,72 дол. США;

відсотки - 137 481,60 дол. США;

підвищені відсотки - 6838,63 дол. США.

У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018р. по справі № 758/1303/15-ц надано висновки про правильне застосування норм права, де вказано, що

«Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора». Аналогічна правова позиція наявна у Постанові ВСУ від 01.12.2018 року №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 14-16цс18.

Також, постановою від 07 грудня 2022 року справа № 298/825/15-ц провадження № 61-7567св22, щодо стягнення боргу в іноземній валюті, визначено, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19).

Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду у справах № 638/10417/15-ц від 20.02.2019р., № 310/5419/15-ц від 11.07.2018 р., № 463/4711/15 від 04.07.2018 р., № 703/4704/15-ц від 28.02.2018 р., № 361/7939/2015-ц від 06.08.2018р

Згідно ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У відповідності до ч. ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод, передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Одними з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин (абзаци перший та другий частини першої статті 7 ЦК України).

Тобто нарахування трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання Відповідно до розрахунку заборгованості від 03,05.2024 п. (розрахунок додається) три відсотки річних АТ «Універсал Банк» за час прострочення виконання грошових зобов`язань (встановлених рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 13.05.2010 у справі № 2-371/2010) за період з 04.05.2021 року по 20.02.2022 року становлять 1486,50 доларів США.

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду, а тому суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір, що підтверджено квитанцією про його сплату, в сумі 3028,00 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись Конституції України, ЦК України, ст.ст. 4, 76-89, 141, 258, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Акціонерного банку «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» суму боргу у вигляді трьох відсотків річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань в розмірі - 1486 доларів США (одна тисяча чотириста вісімдесят шість) доларів США 50 (п`ятдесят) центів.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 1514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору у сумі 1514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київської апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.08.2024 р.

Суддя І.І. Шевченко