Справа № 302/882/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21.08.2024 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді: Сидоренко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2024 року до Міжгірського районного суду Закарпатської області надійшов позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Керита М.В., до відповідача ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому позивачка ОСОБА_1 просить: 1) розірвати шлюб, укладений між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 22 жовтня 2005 року у виконавчому комітеті Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис № 07; 2) стягувати щомісячно з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів його доходів, але не менше 50% (відсотків) від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття; 3) стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що 22 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, між сторонами було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за №07. У шлюбі у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка є на теперішній час досягла повноліття.

Позивачка також вказує на те, що останнім часом між ними почали виникати непорозуміння, які супроводжувалися тривалими сварками. Як виявилося, у них зовсім протилежні погляди на сімейне життя і йoro цінності. Сторони намагалися зберегти сім`ю, але зробити це не вдалося, і у результаті переконалися, що є зовсім різними людьми і тому, вирішили розірвати шлюб. Подальше проживання як подружжя збереження шлюбу стало неможливим, позаяк частіше між ними виникали довготривалі конфлікти і сварки. На даний час, сторони не проживають разом як подружжя, не ведуть спільне господарство, бюджет та шлюб між ними носить лише формальний характер. Позивачка вважає, що подальше спільне життя, збереження шлюбу, примирення між нею та відповідачем неможливі, оскільки вона втратила до відповідача почуття кохання та не бажає більше перебувати з ним у шлюбі.

Також позивачка зазначає, що відповідач ОСОБА_2 не надає коштів на утримання неповнолітніх дітей, з відповідачем вони не досягли згоди щодо розміру аліментів, які він має сплачувати на утримання дітей, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачу ОСОБА_2 в ухвалі суду запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі з цивільним позовом і долученими до нього матеріалами надіслана відповідачу ОСОБА_2 за місцем реєстрації проживання: АДРЕСА_1 . Та відповідно до поштового рекоменованого повідомлення, відповідач вищевказані судові документів отримав особисто 18.07.2024 року.

Згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Станом на час розгляду справи в суді 13.08.2024 року відповідачем ОСОБА_2 відзив на позовну заяву суду не подано, заперечень на заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, на адресу суду відповідачем не надано.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про розгляд цивільної справи, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, суд згідно ч.5 ст.279 ЦПК України розглядає цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Відповідно до вимог ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутністю учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Всебічно та повно дослідивши матеріали цивільної справи № 302/882/24, з`ясувавши всі обставини по справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 уклали шлюб, який 22 жовтня 2005 року зареєстрований виконавчим комітетом Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області та у книзі реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис № 07 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , оригінал якого міститься в матеріалах даної цивільної справи (а.с.5). Та як вбачається з вказаного свідоцтва, після реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище дружини « ОСОБА_8 » змінено на прізвище « ОСОБА_9 ».

Від подружнього життя у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на час розгляду справи є повнолітньою, та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які є неповнолітніми та у свідоцтвах про народження яких в графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , відповідач у даній справі та яким батьківство щодо вказаних дітей не оспорено (а.с.8-10).

Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, та припинення шлюбних відносин, у зв`язку з чим позивачка звертається до суду з даним позовом про розірвання шлюбу.

Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи вищенаведені законодавчі норми, виходячи з принципів об`єктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу обґрунтовані та підлягають задоволенню та суд приходить до висновку, що дана сім`я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачем належними та допустимими доказами не доведено.

Крім того, оскільки позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням її до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши обґрунтування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивачки та порушує її особисті інтереси, що мають істотне значення, тому суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересах їх неповнолітніх дітей.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим 10.05.2007 року виконкомом Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 27, у сторін по справі народилася донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де в графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , відповідач у справі, а в графі «мати» - ОСОБА_10 , позивачка у справі, та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданим 12.02.2013 року виконкомом Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, за актовим записом № 05, у сторін по справі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , де в графі «батько» вказаний ОСОБА_2 , відповідач у справі, а в графі «мати» - ОСОБА_10 , позивачка у справі, та копія вказаного свідоцтва є в матеріалах справи (а.с.10).

Вказані обставини щодо батьківства відповідачем ОСОБА_2 не оспорюються.

Неповнолітні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 мешкають разом з матір`ю, позивачкою у справі, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та відповідачем вказані обставини не оспорені.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі.

Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу.

Відповідно до положень ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно вимог статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, виходячи із засад розумності, справедливості, пропорційності та приймаючи до уваги законодавчо встановлений обов`язок обох батьків надавати допомогу на утримання дітей, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки відповідач належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає, та беручи до уваги матеріальне становище позивачки, яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яка на теперішній час не працює, постійного та регулярного заробітку немає, окрім виплат соціальної допомоги на дітей, на теперішній час у позивачки відсутнє самостійне джерело існування. Крім того, враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача ОСОБА_2 , який є фізично здоровою та працездатною особою, інших утриманців немає, аліменти на утримання будь-яких осіб не сплачує, інвалідом певної групи не являється, на обліку у вузьких спеціалістів не перебуває, оскільки на спростування вказаних обставин відповідачем жодних доказів не надано, а тому суд вважає, що відповідач на теперішній час має можливість сплачувати аліменти на своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку). Також приймаючи до уваги ті обставини, що на теперішній час будь-якої домовленості щодо порядку утримання неповнолітніх дітей сторони не дійшли, угоди про матеріальне забезпечення дитини між сторонами не досягнуто, неповнолітні діти на теперішній час перебувають на повному матеріальному забезпеченні позивачки ОСОБА_1 , внаслідок чого вона опинилася у скрутному матеріальному становищі та утримувати двох неповнолітніх дітей та забезпечувати їх належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, а тому суд вважає за необхідне заявлені позивачкою позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26.06.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд визнає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.133,141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати таким чином, а саме: відповідно до положень п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 1211,20 грн. за пред`явлення до суду позову немайнового характеру (про розірвання шлюбу), які були понесені позивачкою та документально нею підтверджені відповідним платіжним документом у вигляді платіжної інструкції № 0.0..1 від 25.06.2024 року, оригінал якої є в матеріалах справи (а.с.1).

Також, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України. з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за пред`явлення до суду позову майнового характеру (про стягнення аліментів), розмір якого з 01.01.2024 року становить 1211,20 грн., оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення до суду позову в частині стягнення аліментів, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7,10,11,81,89,133.141,265-268,279,280-282,430 ЦПК України, ст.ст. 105, 110, 112, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який зареєстрований 22 жовтня 2005 року виконавчим комітетом Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, актовий запис № 07.

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишити « ОСОБА_9 ».

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 50 % (відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 26 червня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в цій частині підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_4 ) в дохід держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Міжгірським районним судом Закарпатської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області: Ю. В. СИДОРЕНКО