П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року місто Київ

справа № 761/12729/23

провадження №22-ц/824/6619/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ТОВ «Фінансова установа Європейська факторингова компанія розвитку»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Васюком Миколою Миколайовичем,

на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 листопада 2023 року, ухвалене у складі судді Матвєєвою Ю.О.,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» про визнання зобов`язання припиненим.

В обґрунтування позову зазначав, що 11.03.2014 між ПАТ «Банк Перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк»? та ОСОБА_1 укладено договір № 05/ОВ/1-2014 про надання кредиту у формі овердрафту, відповідно до якого банк надав кредит у формі овердрафту з лімітом 2 420 000 грн на строк з 11.03.2014 по 18.03.2014 року із сплатою 26 % річних за користування овердрафтом, а відповідач взяв на себе зобов`язання повернути овердрафт, сплатити суму нарахованих банком процентів, сплатити банку неустойку та відшкодувати збитки у розмірі, строки та у порядку, які передбачені договором.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2015 позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «БГ Банк» борг в розмірі 6 157 585,91 грн та судові витрати.

05.12.2016 було видано виконавчий лист № 759/10456/15-ц з примусового виконання заочного рішення від 11.11.2015 року.

Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 51257572 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа.

12.10.2018 між ПАТ «БГ Банк» та ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 19.09.2018 № UA-EA-2018-08-29-000130-b, укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 102018/ПУЛ. відповідно до якого відбулася зміна кредитора у зобов`язанні, шляхом відступлення ПАТ «БГ Банк» прав вимоги за договором про надання кредиту.

26.03.2019 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/10456/15-ц замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «БГ Банк» на ТОВ «ФУ «ЄФКР».

30.10.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ігнатенко К.Е. відкрито виконавче провадження № 60453856 з примусового виконання виконавчого листа.

У рамках виконавчого провадження № 60453856 приватним виконавцем Ігнатенком К.Е., було стягнуто у примусовому порядку з ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 330 709, 65 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку, де вказано наступне: 15.11.2019 списано 1 274,64 грн, 9 292,61 грн, 1 889,98 грн, 12 719,95 доларів США, 69, 60 Євро.

Згідно з розпорядженням приватного виконавця Ігнатенка К.Е. від 05.11.2019 № 60453856, стягнуті кошти розподілено як сума на погашення боргу у розмірі 298 085,61 грн, основна винагорода виконавця у розмірі 29 808,56 грн та повернення використаного авансового внеску стягувачу у розмірі 798,00 грн.

06.03.2020 виконавче провадження № 60453856 закінчено відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

У подальшому між ТОВ «ФУ «ЄФКР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Доступні фінанси» укладено договір відступлення права вимоги від 15.10.2020 року № В-09-1/20.

Згідно з п. 2.2 Договору заборгованість Боржника за Кредитним договором складає 6 157 585, 91 грн, в т.ч. 2 420 000 грн - сума кредиту, 13 790,68 грн - сума нарахованих відсотків за користування кредитом, 2 037 640,00 грн - сума нарахованої пені, 83 738,63 грн - 3% річних від простроченої суми кредиту, 1 602 416,60 грн - інфляційні нарахування, з яких нарахована пеня, 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні нарахування в зальній сумі 3 723 795,23 грн списані, не підлягають стягненню за будь-яких умов та відповідно не відступаються. 301 336,04 грн, які стягнуто з Боржника в рамках виконання рішення суду, враховані Кредитором в рахунок погашення заборгованості Боржника за Кредитним договором та вважаються в цій частині погашеними (сплаченими), не підлягають стягненню за будь-яких умов та відповідно не відступаються.

Пунктом 2.3 Договору передбачено, що станом на дату укладання Сторонами цього Договору та у відповідності до п. 2.2 Договору загальний розмір заборгованості Боржника перед Кредитором складає: 2 132 454,64 грн.

Відповідно до п. 3.4. Договору, у випадку, якщо з моменту переходу до Нового кредитора Права вимоги. Кредитор отримає від Боржника будь-яку суму грошових коштів в рахунок погашення Заборгованості за Кредитним договором, Кредитор зобов`язаний перерахувати дану суму Новому кредитору протягом 3-х (трьох) робочих днів з моменту отримання. Вказана в цьому пункті даного Договору сума грошових коштів перераховується Кредитором Новому кредитору за реквізитами, які повідомляються Кредитору у вигляді листа-повідомлення в якому зазначається реквізити.

Таким чином, пунктами 2.1, 2.2, 2.3 та 3.5 Договору встановлено, що нарахована пеня, 3% річних від простроченої суми кредиту та інфляційні нарахування у загальній сумі 3 723 795,23 грн списані, не підлягають стягненню за будь-яких умов та відповідно не відступаються, сума 301 336,04 грн вважається погашеною (сплаченою), а загальна сума заборгованості становить 2 132 454,64 грн, однак відповідач продовжує вживати заходів щодо стягнення грошових коштів.

У зв`язку з цим, позивач просить визнати припиненим зобов`язання за договором про надання кредиту у формі овердрафту від 11.03.2014 року № 05/ОВ/1-2014, укладеним між ПАТ «Банк перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та позивачем у частині грошового зобов`язання у розмірі 4 025 131,27 грн, оскільки сума в розмірі 301 336,04 грн сплачена позивачем, тому вказане зобов`язання є виконаним, сума в розмірі 3 723 795,23 грн списана (прощення боргу), а відтак вказане зобов`язання є припиненим.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням від 11 грудня 2023 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник позивача адвокат Власюк М.М. подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Враховуючи те, що сума у розмірі 301336,04 грн. сплачена позивачем, то у силу положень ч.1 ст.599 ЦК України, зобов`язання у частині цієї суми є виконаними, а відтак вважаються припиненими.

Зобов`язання у розмірі 3 723 295,23 грн, виходячи з умов договору відступлення права вимоги списане, а відтак у силу положень ч.1 ст.605 ЦК України є припиненими.

Отже станом на 15.10.2020, а саме момент підписання договору відступлення права вимоги, зобов`язання за договором про надання кредиту у формі овердрафту є припиненим.

Вказує, що помилковим є посилання суду на неправильний спосіб захисту, оскільки він має право заявити позов про припинення зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з його виконанням та списанням заборгованості (прощення боргу). Такий спосіб захисту є належним і за своєю суттю є позовом про визнання відсутнього права, оскільки він позбавлений можливості належно захистити своє право у справі № 759/10456/15-ц, а саме заявити зустрічну позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідач ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» - адвокат Рябко С.О. просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи позивача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Подаючи позов про визнання зобов`язання припиненим та апеляційну скаргу у справі, апелянт прямо зазначає про свою незгоду з висновками Київського апеляційного суду та Верховного Суду щодо наявності розміру заборгованості та намагання їх повторно оцінити в межах цієї справи.

Вважає, що дії позивача спрямовані на затягування судового розгляду справи щодо стягнення заборгованості та по своїй суті є намаганням через необґрунтоване зловживання своїми правами вплинути на стан розгляду справи про стягнення заборгованості з метою уникнення виконання зобов`язання.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рудніцький О.Л. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року.

Представник відповідача ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» - адвокат Рябко С.О. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання не з`явився третя особа - ТОВ «Доступні фінанси» про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету учасника справи, через підсистему «Електронний суд», що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду від 04 липня 2024 року (а.с. 63-А т. 2).

Суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилася в судове засіданні відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши в режимі відео конференції пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Рудніцького О.Л., пояснення представника відповідача ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» - адвоката Рябка С.О., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного

Судом установлено, що 15 жовтня 2020 року між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ТОВ «Доступні Фінанси» було укладено договір про відступлення прав вимоги № В-09-1/20, згідно умов якого сторони здійснюють заміну кредитора у зобов`язанні шляхом передання кредитором своїх прав новому кредитору за правочином відступлення права вимоги, а саме: кредитор відступає (передає) новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги та сплачує кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору, яка визначена в п. 3.9 цього договору.

Згідно п. 2.2. цього договору заборгованість боржника за кредитним договором складає 6 157 585,91 грн, в тому числі: 2 420 000 грн - сума кредиту; 13 790,68 грн - сума нарахованих відсотків за користування кредитом; 2 037 640 грн - сума нарахованої пені; 83 738,63 грн - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 1 602 416,60 грн - інфляційні нарахування, з яких нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні нарахування у загальній сумі 3 723 795,23 грн списані, не підлягають стягненню за будь-яких умов та відповідно не відступаються. 301 336,04 грн, які стягнуто з боржника в рамках виконання рішення суду, враховані кредитором в рахунок погашення заборгованості боржника за кредитним договором та вважаються в цій частині погашеними (сплаченими), не підлягають стягненню за будь-яких умов та відповідно не відступаються.

Постановою Київського апеляційного суду від 16.06.2021 року встановлено, що після укладення між ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ТОВ «Доступні Фінанси» договору про відступлення права вимоги на суму заборгованості у розмірі 2 132 454,64 грн, у ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» залишилось право вимоги до ОСОБА_1 не лише у розмірі 301 336,04 грн, які були стягнуті в рамках виконання рішення суду, а й до заявлених банком до стягнення штрафних санкцій: 2 037 640 грн - пені; 83 738,63 грн - 3 % річних від простроченої суми кредиту, 1 602 416,60 грн - інфляційних нарахувань. Тобто, у ТОВ «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» наявне право вимоги до ОСОБА_1 у загальному розмірі 4 025 131,27 грн.

Судом в даній справі встановлено, що в провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «»Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору про надання кредиту у формі овердрафту від 11.03.2014 року № 05/ОВ/І-2014, який укладено між ПАТ «Банк перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», правонаступником якого є ТОВ «»Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» та ОСОБА_1 .

Предметом спору в даній справі, що розглядається є також зобов`язання за договором про надання кредиту у формі овердрафту від 11.03.2014 року № 05/ОВ/І-2014, укладений між ПАТ «Банк перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», правонаступником якого є ТОВ «ФУ «Європейська факторингова компанія розвитку» та ОСОБА_1 у частині грошового зобов`язання у розмірі 4 025 131,27 грн., який позивач ОСОБА_1 просить визнати припиненим.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в іншому суді розглядається спір за позовом кредитора до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла на підставі договору про надання кредиту формі овердрафту від 11 березня 2014 року. У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного на його думку права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Ухвалення судом рішення в справі про стягнення кредитної заборгованості з боржника унеможливлює задоволення в іншій справі позову про визнання зобов`язання припиненим, якщо такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже були предметом дослідження у справі про стягнення кредитної заборгованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Для належного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, що вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку, зокрема у таких випадках:

кредитор у таких правовідносинах без звернення до суду з відповідним позовом може звернути стягнення на майно особи, яку він вважає боржником, інших осіб або інакше одержати виконання поза волею цієї особи-боржника в позасудовому порядку;

особа не вважає себе боржником у відповідних правовідносинах і не може захистити її право у межах судового розгляду, зокрема, про стягнення з неї коштів на виконання зобов`язання, оскільки такий судовий розгляд кредитор не ініціював (наприклад, кредитор надсилає претензії, виставляє рахунки на оплату тощо особі, яку він вважає боржником).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. Тому спосіб захисту інтересу, передбачений пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України, може застосовуватися лише в разі недоступності позивачу можливості захисту його права.

Задоволення позову про визнання відсутності права вимоги в особи, що вважає себе кредитором, і відсутності кореспондуючого обов`язку особи-боржника у відповідних правовідносинах є спрямованим на усунення правової невизначеності. Тобто, відповідне судове рішення має забезпечити, щоби обидві сторони правовідносин могли у майбутньому знати про права одна одної та діяти, не порушуючи їх. А тому такий спосіб захисту є виключно превентивним.

Якщо кредитор, який діяв в умовах правової невизначеності, у минулому порушив права особи, яку він вважає боржником, то для останнього ефективним способом захисту буде той, який спрямований на захист порушеного права, а не на превентивний захист інтересу. Тобто звернення з позовом для усунення правової невизначеності, яка існувала у минулому, в означеній ситуації не є ефективним способом захисту.

Якщо суд розглядає справу про стягнення з боржника коштів, то останній має захищати свої права саме в цьому провадженні, заперечуючи проти позову та доводячи відсутність боргу, зокрема відсутність підстав для його нарахування, бо вирішення цього спору призведе до правової визначеності у правовідносинах сторін зобов`язання.

Наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора. Тому для захисту права відповідача у ситуації, коли кредитор вже звернувся з вказаним позовом про стягнення коштів, не потрібно заявляти зустрічний позов, а останній не може бути задоволений.

Аналогічно після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення правової невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише в разі, якщо така невизначеність триває, ініційований кредитором спір про захист його прав суд не вирішив і відповідне провадження не було відкрите.

У разі, якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №522/1528/15 від 26.01.2021.

Отже, ухвалення судом рішення в справі про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики унеможливлює задоволення в даній судовій справі позову про визнання зобов`язання припиненим, оскільки, такий позов стосується тих самих правовідносин, тих самих прав вимоги, які вже є предметом дослідження у цивільній справі № 759/10456/15-ц про стягнення з боржника заборгованості.

Оскільки ОСОБА_1 не довів порушення свого права або інтересу, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що позов останнього не підлягає задоволенню в даній справі.

Крім того, звернення позивача з даним позовом, після ініціювання кредитором судового процесу про стягнення заборгованості, не є належним способом захисту.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Васюком Миколою Миколайовичем, залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 22 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Суддя: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус