Справа № 626/1630/23
Провадження № 2/626/39/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

16.08.2024 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

за участю секретаря Зінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краснограді, в, порядку спрощеного позовного провадження, у відсутності сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 60195,56 грн., судові витрати у розмірі 2 481, 00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07.02.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4537680 про надання споживчого кредиту (далі Кредитний договір). Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2022 та розміщених їх на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з умовами договору сума кредиту складала 15000,00 грн., строк кредиту 21 день, дата повернення кредиту 19.08.2021. Строк кредиту може бути продовженим у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав, надавши кредит в сумі 15000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідно до п.1.5 кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного п.1.4 цього договору. 21.06.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту відповідача, зазначену при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення. До ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Україна» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі 46635 грн., що складає 15000,00 грн. - тіло кредиту та 31635,00 грн. - нараховані проценти.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

РОЗРАХУНОК ІНФЛЯЦІЙНИХ ВТРАТ:

Розрахунок здійснюється за наступною формулою: І = ((si * s): 100) - s, де

I - сума інфляційних втрат;

si - індекс інфляції за певний період;

s - сума заборгованості;

100 - переведення відсотків.

1)за лютий 2022 р. = ((101,6*46635):100)-46635 = 746,16 грн.

2)за березень 2022 р. = ((104,5*46635): 100) - 46635 = 2098,58 грн.

3)за квітень 2022 р. = ((103,1*46635):100) - 46635 = 1445,69 грн.

4)за травень 2022 р. = ((102,7*46635): 100) - 46635= 932,7 грн.

5)за червень 2022 р. = ((103,1*46635): 100) - 46635 = 1445,69 грн.

6)за липень 2022 р. = ((100,7*46635): 100) - 46635 = 326,45 грн.

7)за серпень 2022 р. = ((101,1*46635):100)-46635 = 512,99 грн.

8)за вересень 2022 р. = ((101,9*46635): 100) - 46635 = 886,07 грн.

9)за жовтень 2022 р. = ((102,5*46635): 100) - 46635 = 1165,88грн.

10)за листопад 2022 р. = ((100,7*46635): 100) - 46635= 326,45 грн.

11)за грудень 2022 р. = ((100,7*46635): 100) - 46635 = 326,45 грн.

12)за січень 2023 р. = ((100,8*46635): 100) - 46635 = 373,08 грн.

13)за лютий 2023 р. = ((100,7*46635): 100) - 46635 = 326,45 грн.

14)за березень 2023 р. = ((101,5*46635): 100)-46635 = 699,53 грн.

15)за квітень 2023 р. = ((100,2*46635): 100)-46635 = 93,27 грн.

Загалом інфляційні втрати склали 11705,44 грн.

РОЗРАХУНОК 3-Х % РІЧНИХ:

Розрахунок здійснюється за наступною формулою: С* 3:100: 365 * Дн., де

С - сума основного боргу;

З - 3% річних;

100 - переведення відсотків;

365 - кількість днів у році;

Дн. - кількість днів прострочення (з 27.01.2022 по 19.05.2023 = 484 календарних дні).

(46635 грн. *3): 100: 365 * 484 = 1855,18 грн.

Загалом 3% річних = 1855,18 грн.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 16.06.2023 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

07.07.2023 року Красноградським районним судом Харківської області було ухвалене заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 07.08.2023 року заочне рішення по цивільній справі № 626/1630/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до розгляду.

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого він визнає позов частково, а саме не заперечує проти стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 4537680 тіла кредиту у розмірі 15000 грн, в іншій частині позовних вимог просить відмовити. У відзиві зазначив, що позивачем не було надано детального розрахунку заборгованості за кредитним договором, де б вказувалась інформація щодо розміру та періоду нарахувань по кредиту. Сама позовна заява не містить таких даних. А лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіалні ордери, розписки, чеки та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними. У даному кредитному договорі № 4537680 від 29.07.2021 року сторони погодили суму договору у розмірі 15000 грн, строк дії договору 21 день, тобто до 19.08.2021 року, процентну ставку за користування кредитом. Згідно договору про надання споживчого кредиту № 4537680 від 29.07.2021 року вбачається, що датою повернення позики та сплати нарахованих процентів є 19.08.2021 року, сума кредиту, що підлягає поверненню складає 20985 грн за стандартоною ставкою та 19189,50 грн за зниженою ставкою. Щодо пролонгації строку дії кредитного договору, позивач зазначає, що 28.10.2021 року у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання перед кредитором, строк дії договору було автопролонговано, а строк користування кредитом було збільшено на 90 календарних днів поспіль. Відповідач зазначає, що пролонгація мала б здійснюватися шляхом погодження кредитодавцем пропозиції позичальника про це. Однак окрім графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 4537680 інших доказів того факту, що кредитний договір було автоматично пролонговано та строк користування кредитом збільшено позивач не надав. Також зазначив, що згідно з Указом Президента № 64/2022 року від 24.02.2022 року до теперішнього часу на території України введений воєнний стан. Позивач розрахунок інфляційних витрат здійснював з лютого 2022 року по квітень 2022 року, тобто у період введення воєнного стану в Україні, тому вважає, що в цій частині позовних вимог відповідач звільнений від відповідальності передбаченої ст. 625 ЦК України.

Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву. Відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору. Відповідачем на підтвердження укладення кредитного договору було здійснені платежі часткову оплату на рахунок Кредитора, що підтверджується карткою обліку договору, що була надана до позову, а також не заперечується самим позивачем. 19.08.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4189,50 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 09.09.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5985,00 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 05.10.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2500,00 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 06.10.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 300,00 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 07.10.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5180,00 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 28.10.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів поспіль. Тому вважає, що проценти нараховано правомірно у межах погодженого строку надання кредиту та у межах періоду автопролонгації відповідно до поденного розрахунку, що наданий до позовної заяви. Також зазначив, що позивач, як кредитор вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляції цих нарахувань та процентів річних до повного виконання. Крім того, вважає, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

Від відповідача до суду надійшли письмові заперечення, відповідно до яких визнає позов частково, а саме не заперечує проти стягнення з нього тіла кредиту в розмірі 15000 грн. Також зазначив, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів відносно часткового погашення та сплати відсотків за користування кредитом (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними. Позивачем не було надано також і детального розрахунку заборгованості за кредитом, де б вказувалась інформація щодо розміру та періоду нарахувань по кредиту. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоведеного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач у судове засідання не з`явився, від нього надійшла письмова заява відповідно до якої просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнає частково, щодо стягнення з нього тіла кредиту в сумі 15000 грн.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

29.07.2021 року між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Авентус Україна" було укладено електронний договір № 4537680 про надання споживчого кредиту, сума кредиту складає 15000,00 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 21-06/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав кредит в ТОВ «Авентус Україна», яке відступило своє право вимоги позивачу. Позивач довів факт виникнення зобов`язальних правовідносин між сторонами, зокрема, шляхом укладання договору кредиту між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . Крім того, факт перерахування коштів підтверджено довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» про перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 в сумі 15000 грн., що не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 3.1. договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Відповідно до п.п. 3.3 договору розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку.

За положеннями п. 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов. Визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1.-4.3.4.) Договору.

Відповідно до п. 4.3.1 Кредитного договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.

Згідно п. 4.3.2 споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 Договору.

Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля Сторін передбачена в п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину.

За змістом п. 6.3 кредитного договору погашення заборгованості здійснюється у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту.

Позивач в позовній заяві зазначив, що заборгованість за кредитним договором № 4537680 від 29.07.2021 року становить 60195,56 грн., з яких: 15000,00 грн. - тіло кредиту, 31635,00 грн. - нараховані проценти, 11705,44 грн. інфляційні втрати, 1855,18 грн. три відсотки річних.

В матеріалах справи є картка обліку Договору виданою первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» відповідно до якої 29.07.2021 року відповідач отримав кредит в сумі 15000 грн., 19.08.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 4189,50 грн. В зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 09.09.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5985,00 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 05.10.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 2500,00 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 06.10.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 300,00 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день. 07.10.2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5180,00 грн., в зв`язку з чим, у відповідності до п. 1.4 та 4.2. кредитного договору, відбулося продовження строку кредиту ще на 21 день з стандартною процентною ставкою 1,90 % в день.

Відповідно до цієї ж картки обліку Договору, після цього відповідач не здійснював ніякі платежі. 28.10.2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав і кредит став прострочений.

З наданої картки обліку Договору також встановлено, що первісний кредитор ТОВ «Авентус Україна» здійснював нарахування процентів до 01.11.2021 року включно і загальна заборгованість за кредитом становить 22125,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 15000 грн., проценти за користування кредитом з урахуванням сплачених відповідачем коштів становить 7125,00 грн.

Іншого розрахунку заборгованості, а саме щодо нарахованих первісним кредитором процентів в сумі 31635,00 грн. матеріали справи не містять.

Крім того, відповідач, який не погоджується з нарахованими процентами не був позбавлений можливості надати виписку по картковому рахунку.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, але враховуючи, що матеріали справи не містять розрахунку заборгованості від первісного кредитора на суму заборгованості за кредитним договором в сумі 46635,00 грн, яку просить стягнути позивач з відповідача, а містить лише картку обліку Договору відповідно до якої сума заборгованості відповідача становить 22125,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 15000 грн., проценти за користування кредитом з урахуванням сплачених відповідачем коштів становить 7125,00 грн., тому суд вважає за протрібне стягнути з відповіча заборгованість в сумі 22125,00 грн, підтверджену належними та допустими доказами.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" перейшли всі права щодо права вимоги до ОСОБА_1 за договором № 4537680 від 29.07.2021 року.

Отже, судом було встановлено, що до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" перейшло право вимоги до ОСОБА_1

ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» також зазначило, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми та просив також стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 11705,44 грн. інфляційних втрат та 1855,18 грн 3% річних.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

З урахуванням викладено, суд приходить до висновку, що в позивача виникло право на застосування наслідків порушення зобов`язання відповідно до положень статті 625 ЦК України. Проте, не за весь період за який позивач просить стягнути 3% та інфляційні втрати.

Позивачем розраховані інфляційні втрати з лютого 2022 року по квітень 2023 року включно

За умовами кредитного договору від 29.07.2021 року, останнім днем строку погашення кредиту для відповідача було 26.01.2022 року.

Отже, прострочення виконання грошового зобов`язання виникло з 27.01.2022 року, тому при розрахунку 3% та інфляційних втрат необхідно враховувати індекси інфляції за період з 27.01.2022 по 23.02.2022, а саме проміжок часу, який неохоплений воєнним станом.

Згідно із статтею 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Втрати від інфляції за період з 27.01.2022 по 23.02.2022 включно складають 354 грн: (22125,00 грн х 101,6 % (інфляційні втрати за лютий 2022 року) 22125,00 грн) = 354 грн).

Нарахування 3% річних за порушення грошового зобов`язання розраховується наступним чином: сума заборгованості 22 125,00 x 3 % x 28 : 365 : 100 = 50,92грн (за період з 27.01.2022 по 23.02.2022), отже 3 % річних будуть складати 50,92 грн.

Отже з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договром 22125,00 грн, 354,00 грн. інфляційних втрат та 50,92 грн 3% річних, а всього 22529,92 грн.

При зверненні позивача до суду ним заявлено позовні вимоги майнового характеру та сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, тому судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 22529,92 х 100 % /60195,56=37,43 %; 2684 х 37,43% /100% = 1004,62 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1004,62 грн.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне, матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат в суді.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат у справі до суду надано копію договору № 07/07-2022 про надання правової допомоги від 07.07.2022 року укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" та адвокатом Крюковою М.В., копію звіту від 19.05.2023 року про надання правової допомоги згідно договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 року та копії платіжного доручення № 434 від 19.05.2023 року відповідно до яких ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" понесло судові витрати на правничу допомогу в сумі 8 000, 00 грн.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Між тим, враховуючи характер виконаної адвокатом Крюкової М.В. роботи, наданої у зв`язку із розглядом справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, в тому числі, що заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги, її складності та виконаної роботи, критерію необхідності подання відповідних документів, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» витрати на професійну правничу допомогу понесені під час розгляду справи 4 000 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 4, 5 , 13, 76-81, 133, 141, 265 ЦПК України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 514, 516, 524, 526, 530, 549, 610, 611, 625, 626, 629, 631, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1, 1077 ЦК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" заборгованість за кредитним договором № 4537680 від 29.07.2021 року у розмірі 22529 (двадцять дві тисячі п`ятсот двадцять дев`ять) грн. 92 коп. з яких: заборгованість за кредитним договором 22125,00 грн, 354,00 грн. інфляційні втрати та 50,92 грн 3% річних; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1004 (одна тисяча чотири) грн. 62 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя