Справа № 354/1846/23
Провадження по справі № 2/354/200/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Єрмак Н.В., за участю секретаря Подюк А.В., представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яремче Івано-Франківської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

ВСТАНОВИВ:

11 грудня 2023 року ОСОБА_5 звернувся до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, у якій просить суд ухвалити рішення, котрим витребувати на його користь з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування будинку та споруди, згідно Державного акту серія ІІІ-Іф046666 та стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду, яку оцінив в 15000 грн.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2023 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без руху.

03.01.2024р. ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області відкрито провадження по даній справі.

05.03.2024 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 07 березня 2024 року заяву ОСОБА_5 про забезпечення позову по цивільній справі ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння - повернуто заявнику.

08.03.2024 року ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11 березня 2024 року відмовлено ОСОБА_5 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заявник звернувся до суду із заявою про відвід судді Єрмак Н.В., посилаючись на те, що, на його думку, суддя не відновить його конституційні права під час розгляду справи. Вказане викликає сумніви у неупередженості судді та об`єктивному розгляді даної справи.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_5 про відвід судді Єрмак Н.В.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2024 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, до участі в даній справі залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_7 .

Позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив суд витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 у вигляді частини земельної ділянки згідно Державного акту серія ІІІ-Іф046666 від 17.07.1995 року та внести відповідний запис до Державного реєстру прав власності на частини земельної ділянки згідно Державного акту серія ІІІ-Іф046666 від 17.07.1995 року.

Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05 червня 2024 року залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_7 про витребування майна з чужого незаконного володіння співвідповідача ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 подав уточнені позовні заяви та просив витребувати із незаконного володіння від ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 у вигляді частини земельної ділянки згідно Державного акту серія ІІІ-Іф046666 від 17.07.1995 року, внести відповідний запис до Державного реєстру прав власності на частини земельної ділянки згідно Державного акту серія ІІІ-Іф046666 від 17.07.1995 року та витребувати із чужого незаконного володіння від ОСОБА_6 частини земельної ділянки в розмірі 0, 15 га, яка належала ОСОБА_2 .

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві та уточнених позовних заявах.

Зокрема, позовні вимоги мотивовані тим, що він на підставі договору міни від 05.11.1999 року став власником 2/3 житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Вважає приватизацію земельної ділянки ОСОБА_2 незаконною, через що Позивач не може отримати у власність земельну ділянку необхідну для обслуговування його будинковолодіння та господарських споруд.

Представники відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги в судовому засіданні не визнали і просили відмовити в позові за безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_6 подав до суду відзив, в якому просив відмовити в позові позаяк позивач витребовує майно, яке ніколи не перебувало у власності позивача та жодних документальних підтверджень свого права власності на це майно ОСОБА_8 суду не надав. Просить слухати справу за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, який мотивований тим, що вона на законних підставах володіє земельними ділянками для обслуговування свого будинку та ведення селянського господарства, про що має правовстановлюючі документи.

ОСОБА_5 є її сусідом і співвласником житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Рішенням Яремчанської міської ради від 26.12.2013 року за №395-23/2013 йому надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 , яке він досі не реалізував. Зазначала, що у Позивача є земельна ділянка, яка необхідна йому для обслуговування його частки житлового будинку, відмінна від її ділянки та може бути ним приватизована. ОСОБА_5 не є і ніколи не був власником спірної земельної ділянки, тому на її думку він немає правових підстав для звернення до суду з позовом про витребування майна. Крім того, Відповідач подав заяву про застосування строків позовної давності.

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

Згідно договору міни від 05 листопада 1999 року ОСОБА_9 обміняв 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 на двокімнатну квартиру ОСОБА_5 , його матері ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Таким чином, останні стали співласниками половини будинку по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 є власником 2/3 часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Співвласником 1/3 частки вказаного будинку є рідна сестра ОСОБА_5 ОСОБА_7 , яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Інша частина будинку АДРЕСА_1 , що належала відповідачці, була знесена і на приватизованій ОСОБА_12 земельній ділянці був збудований новий будинок, якому присвоєна адреса: АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 23 лютого 2010 року № 24 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 , що належала у рівних частках ОСОБА_5 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , визнано одним цілим будинком.

В подальшому, мати ОСОБА_5 ОСОБА_10 - успадкувала після смерті ОСОБА_11 його частку та набула право власності на 2/3 частки будинку, яка після смерті останньої у 2018 році у рівних частинах перейшла у порядку спадкування до її дітей: ОСОБА_5 та його сестри ОСОБА_7 .

Рішенням виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 1994 року № 136 ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки для обслуговування будівель та підсобного господарства, площею 0,08 га, 0,05 га та 0,03 га, розташованих по АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення 17 липня 1995 року ОСОБА_2 отримала оспорюваний державний акт серії ІІІ-ІФ № 046666 на право власності на земельну ділянку для обслуговування будівель та особистого підсобного господарства, площею 0,16 га.

На іншу земельну ділянку Рішенням Яремчанської міської ради від 26.12.2013 року за №395-23/2013 ОСОБА_5 та ОСОБА_10 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Однак, судом встановлено, що позивач даним правом не скористався станом на сьогоднішній день і дана земельна ділянка ще не є сформованою.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у Позивача в користуванні є земельна ділянка, яка підлягає приватизації для обслуговування його житлового будинку, відмінна від земельної ділянки, що увійшла у склад Державного акту на право приватної власності ОСОБА_2 .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (частина перша статті 330 ЦК України).

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18, провадження № 61-6415св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18) зазначено, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 ЦК України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, провадження № 12-122гс18).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно. При цьому, стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Разом з тим, стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16, провадження № 12-128гс19).

Застосування приватно-правових конструкцій з метою створення видимості добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову по своїй суті є недобросовісним та свідчить про зловживання учасниками цивільного обороту. До обставин, які можуть свідчити про те, що учасники створюють видимість добросовісного набуття права власності для унеможливлення застосування віндикаційного позову, відноситься, зокрема: момент вчинення правочину чи інших дій; суб`єкти, які вчиняють або з якими вчиняються правочини, контрагент, з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родичі, квазіродичі, пов`язана чи афілійована юридична особа, пов`язані чи афілійовані групи юридичних осіб) ( Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 522/14900/19, провадження № 61-10361св22).

Розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо (пункт 58 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц, провадження № 14-190цс20).

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року, передбачено, що згідно із ст. 387 ЦК України та ч.3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Згідно із частиною першою та п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 набула право власності на земельні ділянки для обслуговування будівель та підсобного господарства площею 0,16 га, розташованих по АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області від 20 грудня 1994 року № 136.

Таким чином, ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки і отримала документи, що посвідчує право власності на цю земельну ділянку ще задовго до того, як ОСОБА_8 став співвласником іншої частини житлового будинку по АДРЕСА_1 за договором міни від 1999 року (за 5 років).

ОСОБА_13 , який станом на 1994 рік ( в момент приватизації земельної ділянки ) був співласником житлового будинку по АДРЕСА_1 в межах строків позовної давності не оспорював приватизацію земельної ділянки. А з договору міни від 05 листопада 1999 року вбачається, що предметом обміну був виключно об`єкт нерухомості, відмінний від земельної ділянки.

Разом з цим, Позивач не спростовує того факту, що станом на сьогоднішній день він користується земельною ділянкою біля будинку, якою раніше користувався попередній власник для обслуговування будинку.

Однак, ні ОСОБА_13 , ні ОСОБА_9 , ні ОСОБА_5 не скористались своїм правом на приватизацію земельної ділянки необхідної для обслуговування житлового будинку.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_5 будь-коли користувався земельною ділянкою, яку приватизувала ОСОБА_2 , або міг претендувати на неї в порядку, визначеному законом. Станом на 1994 рік ОСОБА_5 не мав жодного відношення до житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Зважаючи на встановлені судом обставини даної справи, суд приходить до переконання, що будь-які права та інтереси Позивача Відповідачами не порушено.

ОСОБА_2 , будучи власником земельної ділянки, розпорядилась нею на свій розсуд.

Рішенням Яремчанської міської ради від 24.05.2018р. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) площею 0.0272 га та 0,0225 га для ведення особистого селянського господарства та 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_2 , жительці АДРЕСА_1 . Тобто, земельну ділянку площею 0,16 га було розділено на 3 ділянки різного призначення. В подальшому, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,0272га.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_5 не був власником спірних земельних ділянок, а тому, в контексті статей 387, 388 ЦК України відсутні правові підстави для захисту його прав шляхом витребування частини земельної ділянки в розмірі 0,15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

За позивачем не зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача за сукупності підстав визначених статтею 388 ЦК України.

Що стосується строку позовної давності, суд її не застосовує, оскільки у задоволенні позову відмовлено по суті.

Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , Третя особа: ОСОБА_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

Повний текст рішення виготовлено 20.08.2024.

Суддя: Н.В.Єрмак