Справа № 331/7999/23
Провадження № 2/331/1167/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Світлицької В.М.,

за участю секретаря - Солов`ян О.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2022 р. у справі № 331/175/20, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_1 є власником 1/4 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Під час розгляду в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя цивільної справи № 331/175/20, відповідач, без погодження із позивачем, надав зазначену вище квартиру у користування третім особам. З відома та за погодженням із відповідачем, зазначені невідомі особи не надають доступу позивачеві до належної їй частки зазначеної квартири, внаслідок чого ОСОБА_1 не має можливості користуватись власною квартирою через перешкоди, які здійснюються з боку відповідача. З метою реалізації позивачем прав щодо володіння та користування належним їй майном, на адресу відповідача було направлено лист із вимогою щодо надання доступу до приміщення зазначеної квартири. Проте відповідач не надає доступу позивачеві до квартири, не передає ключ, не надає можливості вселитися та завести власні речі, таким чином ОСОБА_1 вимушена захищати своє порушене право в судовому порядку. Посилаючись на зазначенні обставини, просить суд вселити ОСОБА_1 у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою суду від 05.03.2024 року у вказаній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

22.04.2024 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що лише 27.12.2023 р. за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на 3/4 квартири АДРЕСА_2 . Позовна заява не містить жодного обґрунтування підстав пред`явлення вимог саме до відповідача, а не до третіх осіб, що на думку позивача незаконно займають належну йому квартиру, адже відповідач не проживає в Україні. Оскільки право власності за відповідачем станом на дату подання позову визнано не було, позовні вимоги є передчасними, а провадження у справі підлягає закриттю за відсутністю предмету спору на момент звернення до суду. Докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Позивачем не доведено створення перешкод з боку ОСОБА_3 , а отже у позові відсутня його головна складова наявність порушеного права. Учасник спільної часткової власності на житлове приміщення не володіє безумовним право на вселення в нього і, отже, на проживання в житловому приміщенні. Позивач спільним побутом із відповідачем не пов`язана, жодних комунальних платежів не сплачує, тобто не утримує належне їй майно. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи його необґрунтованим.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом ч.3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.07.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом задоволено; скасовано державну реєстрацію прав власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 здійснену Державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Скурідіним Ю.Г., номер запису про право власності 30733604 від 13.03.2019 р.; визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 ; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1261,20 грн. Рішення набрало законної сили 22.08.2022 року.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2023 року позовну заяву ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Запорізька міська рада, Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування задоволено повністю; визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_3 як на спадкове майно на підставі спадкування за заповітом. Рішення суду набрало законної сили 28.10.2023 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2023 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2023 року по цивільній справі № 331/4416/2022, провадження 2/331/341/2023 за позовною заявою ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Запорізька міська рада, Четверта Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності у порядку спадкування, а саме другий абзац резолютивної частини викласти в наступній редакції: «Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 3/4 частки квартири АДРЕСА_4 як на спадкове майно на підставі спадкування за заповітом.».

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 339469042 від 18.07.2023 р., ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/4 частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав № 360475885 від 29.12.2023 р., ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить 3/4 частки нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до доповідної записки ДОП СП відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції Лоцкіна Ю., начальника СП відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області майора поліції Кондратюка Ю. про розгляд звернення ОСОБА_1 , зазначено, що 02.11.2023 р. до ВП № 2 ЗУРП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення від оператора «102» про те, що звернулася гр. ОСОБА_1 , яка пояснила, що в АДРЕСА_1 не може потрапити до квартири. Дана подія зареєстрована до журналу єдиного обліку відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за № 15813 від 02.11.2023 р. В ході проведення перевірки, був здійснений виїзд на АДРЕСА_3 , де по прибуттю була опитана ОСОБА_6 , яка повідомила про те, що знаходилася на АДРЕСА_3 і не могла потрапити до квартири АДРЕСА_2 , так як на вхідних дверях стоїть інший вхідний замок. Також був здійснений вихід на АДРЕСА_1 , з приводу опитування мешканців даної квартири, однак двері квартири працівнику поліції ніхто не відкрив.

06.11.2023 року т.в.о. начальника Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 надано відповідь № 16930/42/01-2023, в якій повідомлено, що на звернення ОСОБА_1 від 02.11.2023 р. зареєстровано в ЄО № 15813, про те, що на АДРЕСА_1 , спадкоємець змінив вхідний замок в дверях в результаті чого вона не може потрапити до квартири АДРЕСА_4 , за дорученням в межах компетенції розглянуто сектором превенції ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області. За даним фактом працівниками ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було проведено перевірку в порядку ЗУ «Про звернення громадян». В ході проведення перевірки за даним матеріалом було встановлено, що в даному матеріалі вбачається цивільно-правові відносини, тому заявниці задля вирішення даного питання було запропоновано звернення до суду.

Згідно із інформацією, наданою т.в.о. начальника Відділу поліції № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області Щербиною Є. за № 18035/42/01-2023 від 27.11.2023 р., на запит ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 повідомлено, що звернення ОСОБА_1 зареєстровано до журналу єдиного обліку ВП № 2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області за № 15813 від 02.11.2023. За вказаними фактами відомості до ЄРДР внесено не було, а рішення прийнято відповідно до вимог Закону України «Про звернення громадян».

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (стаття 358 ЦК України).

Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Верховний Суд висловлює позицію про те, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2008 року пункт 50, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Згідно з положеннями ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтею 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Так, саме по собі подання позову про усунення перешкод у користуванні житлом та заперечення відповідача проти його задоволення, свідчить про наявність таких перешкод.

Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 334/815/21, від 13 жовтня 2021 року у справі № 759/23652/19.

Оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, сукупність наданих сторонами доказів в їх взаємозв`язку і достатності, їх належність та допустимість, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , як співвласник спірної квартири АДРЕСА_4 має право безперешкодно користуватися об`єктом спільної часткової власності, не втратила такого права у встановленому законом порядку, при цьому звернення позивача до поліції свідчить про створення перешкод у користуванні вказаним майном, а тому порушене право позивача підлягає захисту, шляхом її вселення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 356, 391 ЦК України,, ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 259, 263-265,354 ЦПК, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом вселення задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1073,60 гривень.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26.07.2024 року.

Суддя: В.М. Світлицька