_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-4176/11
Провадження № 4-с/947/49/24
УХВАЛА

21.08.2024

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кравченко К.С. розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність Київського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив :

25.07.2024 Олійникова звернулася до суду з даною заявою у якій просила суд Зобов`язати начальника або іншу уповноважену особу Київського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт, накладений постановою від 20.06.2018 Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №51494664 на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), номер запису про обтяження 26705627.

Заява вмотивована тим, що 22.01.2015 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси було поновлено Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, виданих Київським районним судом м. Одеси 10.11.2014 року у справі №2-4176/11 на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 05 травня 2013 року.

Виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду у справі № 2-4176/11 ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» було подано на примусове виконання до Першого Київського ВДВС.

23.06.2016 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51494664.

20.06.2018 року державним виконавцем, в рамках виконавчого провадження № 51494664, було винесено постанову про арешт майна боржника. Зазначена обставина підтверджується зокрема і Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно...

15.07.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

18.03.2024 року постановою Одеського апеляційного суду (провадження № 22-ц/813/2118/24), скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

26 квітня 2024 року на адресу Київського ВДВС умісті Одесі було надіслано заяву про зняття арешту з нерухомого маи?на ОСОБА_1 . Зазначена заява була обгрунтована тим, що 18.03.2024 року постановою Одеського апеляційного суду скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання (копія додається). В той же час, арешт накладений державним виконавцем по виконавчому провадженні № 51494664, згідно постанови про арешт майна боржника від 20.06.2018 року залишається чинним. Підстав для збереження чинності такого арешту майна боржника не має. Існування арешту майна ОСОБА_1 є незаконним та обмежує право останньої на розпорядження своєю власністю.

02 липня 2024 року на зазначену заяву з Київського ВДВС у місті Одесі було отримано відповідь від 02.07.2024 року за № 85186, згідно якої у задоволенні заяви про зняття арешту з майна ОСОБА_1 -відмовлено.

Представник філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк подала заперечення, у якому посилалася на відсутність підстав для зняття арешту з майна, оскільки рішення суду не виконане (заборгованість не погашена), та посилалася на пропуск строку передбачений ст.449 ЦПК України.

У судовому засіданні представник заявниці скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Представник філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк проти задоволення скарги заперечувала.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24.04.2013 стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН № НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН № НОМЕР_2 ) на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління публічного акціонерного товариства «Ощадбанк» (65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17, МФО 328845, , р/р НОМЕР_3 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк») загальну суму заборгованості за кредитним договором №1526/299 від 04.09.2007року, яка складає 14 039 (чотирнадцять тисяч тридцять дев`ять) доларів США 02 центи та 5 867 (п`ять тисяч вісімсот шістдесят сім) грн. 21 коп., та складається з:

- 14 039 (чотирнадцять тисяч тридцять дев`ять) доларів США 02 центи строковий основний борг по кредиту;

- 4 560 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп. прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту;

- 1 307 (одна тисяча триста сім) грн. 21 коп. пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту,

на наступні реквізити для перерахування сум грошових вимог за кредитом: 65125, м. Одеса, вул. Базарна, 17, МФО 328845, , р/р НОМЕР_3 в Одеському облуправлінні АТ «Ощадбанк» та судові витрати.

Видано виконавчі листи.

22.01.2015 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси було поновлено Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, виданих Київським районним судом м. Одеси 10.11.2014 року у справі №2-4176/11 на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 05 травня 2013 року.

Виконавчий лист щодо примусового виконання рішення суду у справі № 2-4176/11 ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» було подано на примусове виконання до Першого Київського ВДВС.

23.06.2016 року державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51494664.

20.06.2018 року державним виконавцем, в рамках виконавчого провадження № 51494664, було винесено постанову про арешт майна боржника. Зазначена обставина підтверджується зокрема і Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

15.07.2020 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

18.03.2024 року постановою Одеського апеляційного суду (провадження № 22-ц/813/2118/24), скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

26 квітня 2024 року на адресу Київського ВДВС умісті Одесі було надіслано заяву про зняття арешту з нерухомого маи?на Олійникової. Зазначена заява була обґрунтована тим, що 18.03.2024 року постановою Одеського апеляційного суду скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року у цивільній справі за заявою Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. В той же час, арешт накладений державним виконавцем по виконавчому провадженні № 51494664, згідно постанови про арешт майна боржника від 20.06.2018 року залишається чинним.

02 липня 2024 року на зазначену заяву з Київського ВДВС у місті Одесі було отримано відповідь від 02.07.2024 року за № 85186, згідно якої у задоволенні заяви про зняття арешту з майна Олійниковї - відмовлено.

Таким чином фактично виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа завершено, апеляційним судом 18.03.2024 скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року якою було поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, а арешт майна, який накладений в межах виконавчого провадження не знятий.

Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та скасування Одеським апеляційним судом ухвали суду першої інстанції, якою було поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Згідно статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають права оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до приписів ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій), арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року N 475/97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів N 2, 4. 7. та 11 до Конвенції". закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопменте ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року, у справі № 6- 709цс16, згідно з положенням ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Положенням ч. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій), передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій), у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до положення п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення ( ч. 1 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Частиною 4 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).

При цьому, згідно висновку викладеного в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року по справі № 712/12136/18, боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Оскільки 18.03.2024 року постановою Одеського апеляційного суду скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22 січня 2015 року у цивільній справі № 2-4176/11, про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів, що слугувало підставою для відкриття виконавчого провадження № 51494664 та подальшого накладення в рамках даного провадження арешту на майно боржника, то відпала необхідність у вигляді арешту майна боржника ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 2 ст. 77, ст. 79 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З Інформаційної довідки за № 376081815 з Державного реєстру речових прав на нерухоме маи?но та Реєстру прав власності на нерухоме маи?но… з розділу Актуальна інформація зі спеціального розділу вбачається наявність обтяження нерухомого майна Олійникової, а саме: Номер запису про обтяження: 26705627 (спеціальнии? розділ); Дата, час державноі? реєстраціі?: 20.06.2018 13:00:48; Документи, подані для державноі? реєстраціі?: постанова, Про арешт маи?на боржника, серія та номер: ВП51494664, видании? 20.06.2018, видавник: Першии? Киі?вськии? ВДВС міста Одеса ГТУЮ в Одеськіи? області; Вид обтяження: арешт нерухомого маи?на; Особа, маи?но/права якоі? обтяжуються: ОСОБА_4 .

Наявність не скасованих арештів на майно боржника, за умови відсутності виконавчих проваджень та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому, згідно ст. 56 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово приходив до висновків, що збереження накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника .

Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, а також у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц та від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи вважаємо є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

До доводів про пропущення строку, передбаченого ст.449 ЦПК україни суд ставиться критично, оскільки скарга подана 11.07.2024, про що свідчить поштове відправлення №833.

На підставі викладеного, керуючись ст.259-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати начальника або іншу уповноважену особу Київського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт, накладений постановою від 20.06.2018 Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №51494664 на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), номер запису про обтяження 26705627.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення таможе бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Суддя Бескровний Я. В.