Справа № 570/1799/24
Номер провадження 2/570/794/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Захарук Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку заочного розгляду) цивільну праву за позовомАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між сторонами було укладено договір фінансового лізингу автомобіля. Позичальнику було передано на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу. Однак відповідач не виконує покладені на нього зобов`язання, не здійснює лізингові платежі у визначений договором строк. Через це утворилася заборгованість, яка до цього часу не погашена. Тому представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким витребувати у відповідача транспортний засіб, який був переданий йому на підставі договору фінансового лізингу; стягнути наявну заборгованість та стягнути судові витрати.

Процесуальні дії у справі.

15.04.2024 р. через систему "Електронний суд" була подана позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення заборгованості.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 18.04.2024 року провадження у справі було відкрито та призначено цивільну справу до підготовчого судового засідання.

24.05.2024 р. через систему "Електронний суд" представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання про відкладення розгляду справи.

28.05.2024 р. через систему "Електронний суд" представником позивача ОСОБА_3 подано заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору; та просить повернути сплачений судовий збір.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 29.05.2024 року у задоволенні заяви представника позивача про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (за відсутності предмета спору) та повернення судового збору було відмовлено. Вирішено відкласти розгляд справи на 24 липня 2024 року на 11 год. Запропонувати представнику позивача визначитися з правовою позицією у справі та повідомити про неї суд до часу слухання справи. В судове засідання викликати представника позивача та викликати відповідача.

24.07.2024 року ніхто з учасників справи не з`явився.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 24.07.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 серпня 2024 року на 12:00 в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Відповідач в четверте не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав. Судом враховується практика ЄСПЛ, зокрема позиція, викладена у справі "Пономарьов проти України", в межах якої Суд зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також враховуються висновки у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", де зазначено: заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою.

Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи.

Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, але судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Фактичні обставини, встановлені судом, позиція сторін.

Як встановлено в судовому засіданні, 09.01.2019 між ОСОБА_1 та Акціонерним Товариством Комерційний Банк ПРИВАТБАНК було укладено договір фінансового лізингу автомобіля № VOH0A!00000313, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Фесюк Т.В. та зареєстрований у реєстрі під № 42, відповідно до умов якого Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а саме: Nissan LEAF, 2013 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , вартість 425 000 грн.

Відповідно до п. 2.3. Договору лізингу строк користування Лізингоодержувачем предметом лізингу становить 60 місяців (п. 14.2. Договору лізингу) та складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених у Додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до Договору лізингу та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу.

За змістом п. 2.4. Договору лізингу предмет лізингу є власністю Лізингодавця протягом усього строку дії Договору лізингу. В разі переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача згідно з умовами цього договору, предмет лізингу по закінченню строку лізингу Лізингоодержувачем Лізингодавцю не повертається.

Умови переходу права власності на предмет лізингу від Лізингодавця до Лізингоодержувача визначені у п. 11.2. Договору лізингу, відповідно до якого сторони дійшли до згоди про те, що на протязі 10 робочих днів з дня закінчення строку лізингу передбаченого договором, при обов`язкових умовах сплати Лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків Лізингодавцю, та при обов`язковій відсутності відмови Лізингодавця від Договору лізингу (розірвання договору) відповідно до умов договору та чинного законодавства, Лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від Лізингодавця до Лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою Лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності.

Відповідно до п. 4.1. Договору лізингу сплата лізингоодержувачем винагороди за користування предметом лізингу здійснюється відповідно до п. 14.3. договору у складі лізингових платежів, при цьому відсотки розраховуються на залишок невідшкодованої частини вартості предмета лізингу, виходячи з 360 днів у році.

Пунктом 14.3. Договору лізингу встановлено, що лізингові платежі включають в себе:

1) платіж з відшкодування частини вартості предмету лізингу у розмірі згідно з Додатком 2; 2) винагороду за користування предметом лізингу в розмірі 23,9% річних від суми залишку невідшкодованої частини вартості предмета лізингу; 3) платежі з відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу за цим договором згідно з Додатком 2.

Сплату лізингових платежів Лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок №6865 (п. 14.5. Договору лізингу). 10.01.2019 Лізингодавець та Лізингоодержувач підписали акт приймання-передачі предмету лізингу.

Пунктами 6.2.2. та 6.2.3. Договору лізингу на Лізингоодержувача було покладено зобов`язання сплатити Лізингодавцю платежі з відшкодування вартості предмета лізингу, відшкодування витрат Лізингодавця, пов`язаних зі страхуванням предмету лізингу, а також сплатити винагороду за користування предметом лізингу відповідно до Графіку та п. 14.3. цього договору.

Відповідно до п. 6.3.3. Договору лізингу Лізингодавець має право відмовитись від цього договору шляхом дострокового розірвання у випадках передбачених чинним законодавством України.

У відповідності до підпункту «а» пункту 8.1. Договору лізингу для цілей цього договору подією дефолту є, зокрема, затримання сплати Лізингоодержувачем лізингових платежів або інших платежів частково або в повному обсязі щонайменше на один календарний місяць.

Згідно із п. 8.2.1 Договору лізингу у разі настанні події дефолту Лізингодавець надає Лізингоодержувачу письмове повідомлення про настання події дефолту та повернення предмета лізингу. У повідомленні про дефолт, окрім зазначеної інформації, Лізингодавець ставить вимогу про повернення заборгованості за фактичний строк користування предметом лізингу та виконання в повному обсязі усіх інших зобов`язань за цим договором.

Відповідно до Додатку №1 до Договору лізингу починаючи з 10.02.2019 Лізингоодержувач повинен був кожного місяця сплачувати загальний лізинговий платіж у розмірі 9 220 грн. 00 коп.

Останній лізинговий платіж Лізингоодержувач здійснив 06.06.2023 р. Після цього лізингові платежів відповідачем не вносилися, лише частково сплачувався борг.

Підтверджується оригіналами виписок по рахункам 0623, НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 (а.с. 21-26).

26.10.2023 у зв`язку із затримкою відповідачем лізингових платежів більше ніж на один календарний місяць, позивачем було направлено Лізингоодержувачу повідомлення про настання події дефолту.

З цього приводу позивач зауважує, що відповідно до п. 13.9. Договору лізингу будь-яке повідомлення повинно бути адресовано одержувачу на його адресу, що вказана нижче, або за іншою адресою, який може час від часу повідомляти в письмовій формі одержувачем відправнику як адреса одержувача.

Повідомлення про настання події дефолту було направлено позивачем на адресу відповідача, яка зазначена у Договорі лізингу.

Згідно із п. 8.2.4. Договору лізингу якщо протягом 10 календарних днів з моменту отримання повідомлення про дефолт, Лізингоодержувач не усунув подію дефолту, Лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути в повному обсязі заборгованість за договором та повернути предмет лізингу, а Лізингодавець має право згідно зі ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Лізингоодержувачу відповідного повідомлення. Договір вважається розірваним у дату, зазначену в повідомленні.

05.12.2023 оскільки Лізингоодержувачем не було усунуто подію дефолту, Лізингодавець направив відповідачу повідомлення про розірвання Договору лізингу з 05.01.2024.

Станом на квітень 2024 року предмет лізингу Лізингоодержувачем не повернуто, місце знаходження транспортного засобу позивачу не відоме, прострочену заборгованість за лізинговими платежами відповідач не сплатив.

28 травня 2024 року представником позивача було подано заяву, в якій повідомляється, шо станом на 24.05.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем повністю сплачена.

Тобто, відповідачем було повністю покрито заборгованість за договором фінансового лізингу автомобіля.

Норми законодавства, які застосовує суд.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (тут і далі закон №723/97-ВР від 16.12.1997, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін)його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Щодо обов`язку виконання зобов`язань, наслідків невиконання зобов`язань.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Представник позивача поданою 28.05.2024 р. заявою підтвердив, що відповідачем повністю сплачено заборгованість.

Отже, відповідач виконав перед позивачем зобов`язання передбачені договором. Тобто, відповідачем було повністю покрито заборгованість за договором фінансового лізингу автомобіля.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Європейський суд з прав людини зазначає, що поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникнення).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Висновки суду.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20).

Однак заяви від позивача про залишення позову без розгляду чи про відмову від позову не надходили. Також від відповідача не надходила заява про визнання позову. Від сторін не надходила заява про визнання мирової угоди.

На момент звернення до суду у відповідача перед позивачем існувала заборгованість за договором фінансового лізингу автомобіля, яка була погашена після відкриття провадження у справі. Відповідно, на момент винесення рішення відсутні підстави для задоволення позову, оскільки предмет спору перестав існувати.

З огляду на те, що відповідачем погашено заборгованість перед позивачем суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат.

Розподіл між сторонами судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Однак, з врахуванням викладеного, суд приймає до уваги, що відповідач належним чином не виконував покладені на нього обов`язки, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка на момент звернення до суду була не погашена. Для захисту своїх прав позивач змушений був звернутися до суду, при цьому він сплатив судовий збір.

Питання про стягнення з відповідача судових витрат має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Тобто під час розгляду справи було встановлено, що заборгованість, яка існувала на момент звернення позивача до суду з позовом, після відкриття провадження у справі була погашена відповідачем. Однак, не виконання відповідачем умов договору спонукало позивача звернутися до суду за захистом порушеного права, та понести витрати зі сплати судового збору. У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 5 410 грн. 09 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 263-265, 280 - 284 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову АТ КБ "ПРИВАТБАНК"до ОСОБА_1 про витребування майна та стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" судові витрати у розмірі 5 410 (п`ять тисяч чотириста десять) грн. 09 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ).

Суддя Красовський О.О.