Справа №203/3034/24
Провадження №2-з/0203/67/2024
УХВАЛА

20 серпня 2024 року суддя Кіровського районного суду міста Дніпропетровська Католікян Михайло Олександрович, розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

у с т а н о в и в:

1. 7 червня 2024 року позивачка поштовим зв`язком звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.01.2010 між позивачкою та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого остання одержала грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США. Нещодавно позивачка дізналася, що боржниця за договором позики померла, а відповідачки прийняли спадщину після її смерті. Відповідачки не виконують зобов`язання з повернення коштів, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з них заборгованості за договором позики від 19.01.2010 (а.с.а.с. 1 7).

2. 29 липня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття у справі загального позовного провадження.

3. 14 серпня 2024 року позивачка звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти дії з відчуження належної відповідачкам квартири АДРЕСА_1 .

4. Вивчивши подані матеріали, суд дійшов висновку про те, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню з таких підстав.

5. Розв`язуючи подану заяву, суд виходить з того, що вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано частиною четвертою статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Це положення також закріплено у статтях 7, 12 Загальної декларації про права людини, статті 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, які згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

6. Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову.

7. Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

8. Відтак метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

9. За правилами, встановленими статтею 150 ЦПК, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

10. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір з приводу виконання договору позики в сумі 50 000,00 доларів США, укладеного за життя ОСОБА_4 , спадкоємицями якої є відповідачки.

11. З огляду на викладене, зважаючи на те, що претензії позивачки можуть бути обґрунтовані, а невжиття заходів із забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у справі, порушити законні права останньої в разі ухвалення рішення на її користь, суд вважає за необхідне забезпечити позов.

12. Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК визначено, що позов забезпечується, у тому числі забороною вчиняти дії.

13. Зважаючи на зміст приведених норм та встановлені судом обставини, суд вважає за необхідне подану у справі заяву задовольнити.

14. Керуючись статтями 149, 150, 153, 258 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, крім дій з виконання цієї ухвали, стосовно квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, загальна площа 50,4 м2).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Ухвала набирає законної сили у порядку, визначеному статтею 261 ЦПК.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала підлягає пред`явленню до виконання протягом трьох років від дня її постановлення.

Ухвала набрала законної сили:

Суддя М.О. Католікян