Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 509/5518/23
Провадження №: 2-п/332/24/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 25.01.2024 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 25.01.2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором від № 4827605 від 25.09.2021 в загальному розмірі 65600,00 грн. понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2147, 20 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

16.04.2024 року на адресу суду поштовим зв`язком надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 25.01.2024 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що не була належним чином повідомлена про розгляд справи, копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження у справі вона отримувала, що позбавило її подати до суду докази та заперечувати проти позовних вимог, які полягають у тому, що надані позивачем документи про укладення між нею та первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» електронного договору про наданння споживочого кредиту не можуть вважатися електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», більш того із таких документів (кредитних договорів) неможливо встановити волевиявлення на укладення угоди про надання кредиту, так як такі не містять засвідчення шляхом накладення електронного підпису, оригінал якого, з метою уникнення сумніву у відповідності до нього копії, позивач мав би долучити до матеріалів справи. Також, відсутні докази на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та не надано доказів факту передачі кредитних коштів відповідачу та відсутні первинні банківські документи. Разом із цим, подано на виконання ухвали суду від 09.07.2024 року клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Сторони у судове засідання не зявилися, що не перешкоджає розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з вимогами ч.1-3 ст. 284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

В обґрунтування щодо поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення сторона відповідача зазначає, що заочне рішення суду від 25.01.2024 року відповідач не отримувала. Про його існування вона дізналась лише після накладення арешту на її рахунки, та з повним текстом заочного рішення ознайомилась 28.03.2024 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, після консультації адвоката.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення підлягає поновленню.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, саме наявність цих двох взаємопов`язаних обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову, і які не були подані до справи на час ухвалення рішення, може бути підставою для скасування заочного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, судом з метою виклику відповідача у судове засідання, яка зареєстрована за адресою, що знаходиться на тимчасово окупованій території, було розміщено оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке було опубліковано 11.01.2024 року (а.с.140).

Тобто, судом було вжито необхідний захід щодо забезпечення належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, яке полягає у розміщенні оголошення про виклик відповідача у судове засідання на офіційному веб-порталі судової влади України, тому суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи на підставі наявних доказів.

Суд відхиляє заперечення відповідача з приводу того, що надані позивачем документи про укладення між нею та первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» електронного договору про наданння споживочого кредиту не можуть вважатися електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», більше того із таких документів (кредитних договорів) неможливо встановити волевиявлення на укладення угоди про надання кредиту, так як такі не містять засвідчення шляхом накладення електронного підпису, оригінал якого, з метою уникнення сумніву у відповідності до нього копії, позивач мав би обов`язок долучити до матеріалів справи, що інших доказів, які б свідчили про укладення між нею та первісним кредитором відповідного договору з огляду на наступне.

Судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у постанові ВСУ №61-20799 св 19 по справі №561/77/19 від 16.12.2020 року щодо належності та законності підписання кредитних договір за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає наступне:

"... Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію" )далі - Закон).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа..."

Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Доказів протилежного відповідач не надав.

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» також визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Так, 25.09.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 4827605 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог ч. 6, ч. 8 ст. 11 і ст.. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», а саме: за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А217163». Згідно п.п. 1.3, 1.4 умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 20 000,00 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 25.10.2021, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору

Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується листом генерального директора ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий Дім» від 20.01.2023 року за вих. № 2353 на адресу ТОВ «Авентус Україна», яким повідомлено про успішність операції згідно з договором з ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08 липня 2020 року: 995741825 на суму 20000 грн. 25.09.2021 року о 20:17 хв., які перераховано на банківську картку № № НОМЕР_1 , яку відповідач вказала особисто в заяві на отримання кредиту (п.2.1 Договору) (а.с.55-58). Доказів про те, що кредитні кошти не надійшли на її банківський рахунок, відповідач не надала.

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 договору; та у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору.

Всі додатки та додаткові угоди, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємною частиною договору(а.с. 77-87).

Доводи відповідача, що зводяться до заперечення недотримання первісним кредитором порядку укладення кредитного договору, висновків суду не спростовують, оскільки відповідач уклала ряд електронних документів, а саме: електронний договір № 4827605 про надання споживчого кредиту від 25.09.2021 року, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит та паспорт споживчого кредиту, які підписала у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому електронний договір № 4827605 про надання споживчого кредиту від 25.09.2021 року вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, а отже суд відхиляє заперечення відповідача про те, що електронний договір № 4827605 про надання споживчого кредиту від 25.09.2021 року укладений між нею та ТОВ «Авентус Україна» не може вважатися електронним документам (копіями електронних документів), оскільки не відповідає вимогам ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також про те, що такий документ (кредитний договір) не містять її електронного підпису, суд оцінює критично, оскільки такі доводи спростовуються вищенаведеними, встановленими судом обставинами.

Також, відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Відповідно до пункту 11 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою.

Зокрема, 17.03.2023 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором № 4827605 ( а.с. 60-69).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача, шляхом направлення на її електронну пошту , яку було нею зазначено при укладенні кредитного договору, відповідного повідомлення ( а.с. 75).

Тому ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набувши на підставі договору факторингу право вимоги до відповідача Кредитним договором № 4827605 від 25.09.2021 року позивач скористався своїм правом на стягнення заборгованості за такими в судовому порядку.

Заперечення відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги суд не приймає до уваги, оскільки відповідач підписуючи електронний договір № 4827605 про надання споживчого кредиту від 25.09.2021 року була ознайомлена із підпунктом 3 пункту 5.1 кредитного договору, яким передбачено, що ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

Отже, на переконання суд,у відповідач у заяві про перегляд заочного рішення не посилається на докази, що мають істотне значення для правильного вирішення спору та які вплинуть на зміст рішення по суті, як це передбачено ст. 285 ЦПК України тому, у суду відсутні підстави для скасування заочного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.287, 288 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 25.01.2024 року, ухваленого за результатами розгляду цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч.4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Н.В. Марченко