Справа № 589/5401/21
Провадження № 2/589/565/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області

у складі судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Шорохової Ю.В.,

позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шосткинський завод «Імпульс» про визнання незаконними та скасування наказів про відсторонення від роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час незаконного відсторонення від роботи,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом про визнання незаконним та скасування наказу №1675к від 08.12.2021 державного підприємства «Шосткинський завод «Імпульс» в частині відсторонення позивачів від роботи, поновлення на роботі, а також зобов`язання виплатити невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення позивачів від роботи.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що вони є працівниками ДП «Шосткинський завод «Імпульс», зокрема, ОСОБА_1 обіймає посаду токаря 5-го розряду цеху № 102, ОСОБА_2 працює на посаді свердлувальника 2- го розряду цеха № 102, ОСОБА_4 працює на посаді друкаря офсетного плаского друкування 3-го розряду відділу конструкторських розробок і документації, а ОСОБА_3 - на посаді слюсаря-ремонтника 4 розряду цеха № 10.

Наказом директора ДП «Шосткинський завод «Імпульс» від 08 грудня 2021 року № 1675к «Про відсторонення від роботи» вони відсторонені від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку із ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби СОVID-19 на строк до надання сертифіката про вакцинацію або довідки про абсолютні протипоказання до щеплень (форма № 028-1/0), або до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Наказ виданий згідно зі статтею 46 КЗпП України, статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06 квітня 2000 року № 1645-ІІІ (далі - Закон № 1645-ІІІ), постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 1236) та на підставі наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій» із змінами і доповненнями (далі - Перелік № 2153).

Між тим, як указують позивачі, законодавством України не передбачено правової можливості відсторонення працівника від роботи з підстав відсутності у нього щеплення від СОVID-19, їх відсторонення відбулося з порушенням вимог статті 43 Конституції України та статті 49-2 КЗпП України, а також мало дискримінаційних характер.

Ні в трудовому контракті, ні в посадовій інструкції, ні в будь-якому іншому підписаному сторонами документі зобов`язання щодо щеплення не передбачене, як і не передбачене повноваження відповідача на відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення. Зазначають, що обмеження їх прав можливе виключно на підставі закону. Вказують, що жодну особу не може бути без її вільної згоди піддано медичним чи науковим дослідам. Перелік хвороб, встановлений частиною першою статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» є вичерпним і серед нього відсутня коронавірусна хвороба COVID-19 спричинена коронавірусом SARS-CoV-2. Також зазначають, що відповідач не мав підстав для відсторонення позивачів від роботи, оскільки не мав відповідного подання Держсанепідемслужби.

Вважаючи наказ відповідача від 08 грудня 2021 року № 1675к «Про відсторонення від роботи» протизаконним та таким, що обмежує їх право на працю, позивачі, з урахуванням уточнених позовних вимог просили визнати його незаконним та скасувати в частині їх відсторонення, поновити їх на роботі та зобов`язати відповідача виплати їм заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Постановою Сумського апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ДП «Шосткинський завод «Імпульс» задоволено. Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову.

Постановою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 07 березня 2023 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

24 серпня 2023 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 10 травня 2024 року залучено до участі у справі правонаступника прав та обов`язків відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Шосткинський завод "Імпульс".

В судовому засіданні позивачі (кожен окремо) позовні вимоги підтримали в повному обсязі, представник відповідача заперечував проти позову з підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивачів, представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити враховуючи таке.

Скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанції Верховний Суд виходив з того, що: "...Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом № 4004-XII. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Такі висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22)...

...У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

У кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів...

...У справі позов пред`явлено чотирма особами одночасно. З матеріалів справи вбачається, що вказані позивачі працюють на різних посадах та в різних підрозділах (цехах) відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позовута визнаючи відсторонення позивачів від роботи правомірним, суд апеляційної інстанції, не зважаючи на індивідуальність такого трудового спору, у кожному конкретному випадку відсторонення позивачів не встановив фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме кожного з позивачів від роботи, зокрема, яку роботу виконував кожен із позивачів окремо з огляду на те, що вони перебували на різних посадах та виконували різного роду роботу, не перевірив кількість їхніх соціальних контактів на робочому місці (прямих/непрямих), а лише встановив загальну кількість працюючих у бригаді (понад 30 осіб), не оцінив форму організації праці (дистанційна/надомна) щодо кожного з позивачів та можливість встановлення такої форми роботи для позивачів, як працівників, які не були щепленими.

Вказані порушення є підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду.

Разом із тим, враховуючи, що під час вирішення справи в суді першої інстанції зазначені вище обставини також не встановлювалися, то рішення місцевого суду не може бути залишено в силі, як просили заявники у касаційній скарзі.

З урахуванням викладеного Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішень судів першої та апеляційної інстанцій та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення фактичних обставин, що не були встановлені, проте мають значення для правильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене у цій постанові, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

При цьому з урахуванням індивідуальності трудового спору, який виник між сторонами, фактичні обставини підлягають встановленню щодо кожного з позивачів окремо...".

На вищевказане обгрунтування підстав для скасування судових рішень, наведене у постанові Верховного Суду, судом неодноразово зверталась увага сторін в аспекті доведення (існування або спростування) цих обставин.

Судом встановлено, що згідно Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 було затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Згідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 підлягають працівники підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затверженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83. Зокрема, до цього переліку було включено Казенне підприємство Шосткинський казенний завод "Зірка".

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року № 1096 постанову Кабінету Міністрів України № 1236 доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Судом на підставі наданих доказів - копій трудових книжок позивачів (а.с. 17-18, 28-32), беззаперечно встановлено, що позивачі на момент виникнення спору були працівниками ДП «Шосткинський завод «Імпульс» (назва на час подання позову):

- ОСОБА_1 обіймав посаду токаря 5-го розряду цеху № НОМЕР_1 ,

- ОСОБА_2 працювала на посаді свердлувальника 2- го розряду цеха № 102,

- ОСОБА_4 на посаді друкаря офсетного плаского друкування 3-го розряду відділу конструкторських розробок і документації,

- ОСОБА_3 перебував на посаді слюсаряремонтника 4 розряду цеха № 10.

Отже, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як наймані працівники відповідача, в силу вищевказаних норм, підлягали обов`язковому профілактичному щепленню проти COVID-19 та мали підстави не проходити його лише у випадку надання медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданого закладом охорони здоров`я.

Доказів наявності у позивачів протипоказань до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 надано не було.

Також встановлено, що наприкінці листопада 2021 року роботодавцем листами за вих. № 570/100 від 22.11.2021, за вих. № 303/100, №178/100 від 17.11.2021 було повідомлено позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про обов`язковість щеплення проти СОVID-19 та необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику не пізніше 08.12.2021 документу, який підтверджує проведення вакцинації проти СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, однією чи кількома дозами вакцини або висновку лікарів щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти СОVID-19 та попереджено, що відмова або ухилення від обов`язкового проведення щеплення проти СОVID-19 може бути підставою для відсторонення від роботи. ОСОБА_2 також отримала лист за вих.№ 648/100 від 06.12.2021.

Наказом директора ДП «Шосткинський завод «Імпульс» № 1675к від 08.12.2021 позивачі були відсторонені від роботи з 09 грудня 2021 року без збереження заробітної плати, до моменту усунення ними причин відсторонення (а.с. 20-27).

В подальшому, враховуючи зміну обставин, позивачів було допущено до роботи без виплати заробітної плати за період відсторонення.

Судом на підставі наданих відповідачем довідок щодо кожного з позивачів встановлено:

1) позивач ОСОБА_1 працював у цеху № НОМЕР_1 , в якому у виробничому процесі станом на грудень 2021 року було задіяно 38 працівників,

2) позивач ОСОБА_2 працювала у цеху № НОМЕР_1 , в якому у виробничому процесі станом на грудень 2021 року було задіяно 38 працівників,

3) позивач ОСОБА_4 працювала у відділі конструкторських розробок і документаціїв якому у виробничому процесі станом на грудень 2021 року було задіяно 34 працівники,

4) позивач ОСОБА_3 працював у верстатобудівельно-ремонтному цеху № 10 в якому у виробничому процесі станом на грудень 2021 року було задіяно 83 працівника.

В судовому засіданні з пояснень як сторони позивачів так і відповідача встановлено, що кожен з позивачів - найманий працівник, займався фізичною працею та був задіяний у виробничому процесі, що передбачає переміщення речей/предметів в межах виробничого приміщення та, в силу трудових обов`язків, щоденно контактував з іншими працівниками, що виключає дистанційний/надомний характер праці.

Також з пояснень сторін вбачається, що позивачі в період виконання трудової фукнції не перебували в окремому, ізольованому приміщенні, не потрапляли на робоче місце через окремий вхід, не були фізично обмежені в можливості спілкування (в т.ч., випадкового) з іншими працівниками.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, відповідно до ч. 6 цієї ж статті, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд роз`яснював сторонам процесуальні права та обов`язки та підстави скасування судових рішень судом касаційної інстанції.

В цій справі позивачі повинні були довести незаконність їхнього відсторонення від роботи (в т.ч., через існування обставин, наведених у постанові Верховного суду), а відповідач мав довести правомірність своїх дій.

Позивачами на підтвердження своїх вимог надано, зокрема, копії трудових книжок та накази про відсторонення від роботи, будь-яких інших доказів не надано. Відповідачем під час нового судового розгляду надано довідки про кількість працівників структурних підрозділів, задіяних у виробничих процесах. Крім того, позивачі та представник відповідача надали свої пояснення щодо позовних вимог.

Клопотань про витребування додаткових доказів, з урахуванням наведених у постанові Верховного суду підстав для направлення справи на новий розгляд, від позивачів не надходило.

З урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку, що дії відповідача щодо видання наказу про відсторонення позивачів від роботи безпосередньо випливали з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1236 (пункту 41-6). З наданих доказів вбачається, що позивачі (кожен окремо) були безпосередньо задіяні у виробничому процесі в приміщеннях підприємства в яких разом з ними перебувало понад 30 працівників. Характер праці позивачів виключає дистанційну/надомну форму організації праці. Медичні висновки про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, видані закладом охорони здоров`я позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не надали. Підстав для збирання доказів, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ч. 7 ст. 81 ЦПК України) суд не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку щодо необгрунтованості вимог кожного з позивачів, що має наслідком відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 263, 264, 273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.08.2024.

Суддя О.М.Сидорчук