КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/797/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення відсотків за користування коштами, трьох відсотків річних та неустойки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року, постановлену під головуванням судді Захарчук С.С.,-

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 : заборгованість за договором позики у розмірі 51 400 доларів США; 3% річних у розмірі 2 919 доларів США; неустойку у розмірі 187 610 доларів США та судові витрати.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

ОСОБА_1 просила: накласти арешт на грошові кошти та банківські вклади ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; накласти арешт та заборону відчуження на все нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; заборонитибудь-яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна належного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року заяву про забезпечення позову повернуто ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справарозглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником в порушення вимог п. 7 ч. 1 ст. 151 ЦПК України не зазначені інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, ч. 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Так,арешт на майно відповідача допускається лише за умови, що майно належить відповідачу та є необхідність саме у цьому виді забезпечення позову.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 320/3560/18, заявником суду повинні бути надані відомості щодо конкретного індивідуально визначеного майна, яке належить відповідачу та щодо якого мають вживатись заходи забезпечення позову. Зокрема, Верховним Судом зазначено, що суд може накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат, проте відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просить: накласти арешт на грошові кошти та банківські вклади ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; накласти арешт та заборону відчуження на все нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна належного ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Разом з цим, ОСОБА_1 не конкретизовано, на яке саме нерухоме майно і на які саме банківські вкладислід накласти арешт.

Взаяві про забезпечення позову не зазначено будь-яких відомостей щодо конкретного індивідуально визначеного нерухомого майна та грошових коштів, що належить на праві власності саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових для повернення заяви ОСОБА_1 , оскільки заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що посилання суду першої інстанції на відсутність у заяві відомостей про банківські рахунки чи нерухоме майно відповідачів є порушенням норм матеріального права, колегія суддів оцінює критично, оскільки відсутність вказаної інформації позбавляє суд можливості визначити порядок виконання ухвали суду про забезпечення позову. Ухвала про вжиття заходів забезпечення позову має бути чіткою для її виконання, із зазначенням конкретних даних щодо номерів банківських рахунків відповідачів, назв відповідних установ, де вони відкриті, та з чітким переліком нерухомого майна, яке належить відповідачам.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 10 листопада 2023 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 10 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 19 серпня2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко