Справа № 203/4184/24
Провадження № 2-з/0203/68/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.

за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову до подачі позовної заяви

Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», м. Київ

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

20.08.2024 Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська із заявою про забезпечення позову до його подачі до суду, в якому просить накласти арешт на нерухоме майно: нежитлові приміщення №№69,70, загальною площею 602,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 21.09.2004, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №2-6982, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12.09.2007 в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №4981585.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №26/ф/6, за яким станом на 06.08.2024 існує заборгованість на загальну суму 39 757 061,80 грн. Для забезпечення виконання зобов`язань за цим договором між банком, позичальником та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки №26/ф/6/1з, відповідно до умов якого в іпотеку передано зазначене вище нерухоме майно. Зважаючи на великий розмір заборгованості за кредитним договором та відсутність коштів у боржника на їх оплату, на думку банку, існують підстави вважати, що іпотекодавці спробують уникнути фінансових втрат в разі негативного для них результату розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом відчуження майна, що їм належить. Таким чином, невжиття заходів щодо накладення арешту на вищезазначене нерухоме майно, що належить іпотекодавцям, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів кредитора.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1ч.1ст.150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та(або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи інших осіб.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд повинен перевірити: наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу; розумність, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 08 травня 2019 року у справі № 487/7097/18 та від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При цьому, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

На думку суду, банком не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Матеріали заяви не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить представник банку, а посилання у заяві лише на потенційну можливість, припущення представника щодо ухилення боржника від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Більш того, матеріали справи не містять витягу, який би підтверджував належність вказаного майна зазначеним особам станом на дату звернення із заявою.

Арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

Однак, про застосування саме такого засобу забезпечення позову як арешт майна банком належним чином не вмотивовано, а тому може призвести до безпідставної заборони користуватись майном та передачу його іншим особам, що є обмеженням права власності.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом накладення арешту на визначене майно.

Керуючись ст. ст. 149, 150, 153, 258, 259, 273, 353, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову до подачі позовної заяви про накладення арешту на нежитлові приміщення №№69,70, загальною площею 602,4 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу від 21.09.2004, посвідченого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №2-6982, зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 12.09.2007 в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №4981585, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.В. Іваницька