ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м.Суми

Справа №591/2467/24

Номер провадження 22-ц/816/1161/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Якименко Ольги Ігорівни на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2024 року в складі судді Сидоренко А.П., постановленої у м. Суми,

в с т а н о в и в:

11 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним укладеного відповідачами 13 лютого 2024 року договору купівлі-продажу № 5946/2024/4316346 транспортного засобу автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ; в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки вказаного автомобіля в розмір 277759,16 грн, припинивши право власності дружини на 1/2 частку у спільному майні.

Крім того, 11 березня 2024 року позивачкою подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони власнику вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу - автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова/шасі (VIN) НОМЕР_2 , зареєстрованого 13 лютого 2024 року на ім`я ОСОБА_3 .

Вимоги заяви про забезпечення позову мотивовані тим, що під час шлюбу в 2022 році позивачка та ОСОБА_2 за спільні кошти придбали з аукціону в Сполучених Штатах Америки спірний автомобіль, який за спільні кошти відремонтували та 24 червня 2022 року зареєстрували на ім`я чоловіка ОСОБА_2 . До 13 лютого 2024 року сторони користувались автомобілем спільно, проживали разом однією сім`єю. 14 лютого 2024 року ОСОБА_2 повідомив позивачку про те, що він її покидає, бажає розірвати шлюб. Також він повідомив, що не бажає ділити спільні грошові накопичення, які зароблені в шлюбі та зберігалися у матері відповідача, та не бажає ділити спірний автомобіль. 01 березня 2024 року позивачка дізналась про перереєстрацію відповідачем спірного автомобіля 13 лютого 2024 року на свою матір - ОСОБА_3 . Спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, також були використані грошові кошти надані батьком позивачки, про що ОСОБА_3 достеменно була обізнана. Також позивачка дізналась, що ОСОБА_2 продовжує користуватися та має намір продати спірний автомобіль. Зазначає, що не давала згоду на перереєстрацію транспортного засобу, оспорюваний у позові договір є фраудаторним правочином, а тому просить вимоги заяви задовольнити.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Якименко О.І., посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити заяву про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до помилкових висновків про не співмірність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам. Арешт лише обмежить у праві розпорядження спірним майном та реально забезпечить фактичне виконання судового рішення у справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Якименко О.І., представника ОСОБА_2 - адвоката Шпакова А.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів не є співмірними із заявленими позовними вимогами, у яких не порушується питання про визнання права власності на спірний автомобіль. Також позивачкою не вказано обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та заборону вчиняти дії щодо відчуження транспортного засобу з урахуванням заявлених позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним без вимог про застосування наслідків недійсності правочину та яким чином невжиття вказаного виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, в разі його задоволення. Відтак, суд вважав, що заявлені способи забезпечення позову не відповідають предмету позову, оскільки не доведено, що невжиття таких заходів буде забезпечено неможливість виконання рішення суду за результатами розгляду позовних вимог. Крім того, заявницею не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання рішення суду або ефективному захисту її прав та інтересів за заявленими вимогами.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками місцевого суду.

Відповідно до преамбули Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Вказаних вимог закону та судової практики суд першої інстанції не дотримався та не врахував, у зв`язку з чим прийняв рішення за заявою про забезпечення позову, яке не може вважатись законним.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 заявила дві позовні вимоги:

- визнати недійсним укладений відповідачами 13 лютого 2024 року договір купівлі-продажу спірного автомобіля;

- в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля в розмір 277759,16 грн, припинивши право власності дружини на 1/2 частку у спільному майні.

З відповіді на адвокатський запит від 07 березня 2024 року Територіальний сервісний центр МВС № 5946 повідомив, що автомобіль Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , 13 лютого 20244 року перереєстрований на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 5946/2024/4316346 від 13 лютого 2024 року.

Місцевий суд неповно дослідив фактичні обставини справи та не врахував, що ОСОБА_3 , яка набула за оспорюваним правочином доступ та може розпорядитися спірним майном може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав та інтересів позивачки.

В даному випадку, враховуючи майновий характер спору у справі, суд першої інстанції мав дослідити, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у цьому випадку співмірним, належним та ефективним заходом забезпечення позову є накладення арешту на автомобіль, що виключатиме можливість його відчуження на період розгляду справи в суді та винесення остаточного рішення у справі.

З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала не може вважатись такою, що постановлена з додержанням норм процесуального закону, а тому підлягає скасуванню на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з постановленням нової ухвали про задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 367- 369, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Якименко Ольги Ігорівни задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 березня 2024 року про відмову у забезпеченні позову скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту і заборони ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу - автомобіля марки Ford Escape, 2017 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова/шасі (VIN) НОМЕР_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина