Єдиний унікальний номер 725/5661/24
Номер провадження 2/725/1078/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2024 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Ватаманюк В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

та відповідача ОСОБА_4 в режимі ВКЗ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що 15.06.2002 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого у них народилось двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте спільне сімейне життя у них не склалось та 14.12.2017 року на підставі рішення суду шлюб між ними було розірвано.

Вказувала на те, що після розірвання шлюбу їх спільний малолітній син ОСОБА_6 залишився проживати разом з нею та угоди про добровільну сплату аліментів на його утримання між нею та відповідачем не досягнуто, а останній на власний розсуд періодично надає певні кошти на утримання сина, при цьому їх сума не завжди співмірна із фактичними витратами необхідними для забезпечення потреб дитини.

Посилалась на те, що вона разом з малолітнім сином є внутрішньо переміщеними особами, не мають власного житла у м.Чернівці та вона несе витрати на оплату орендованого житла щомісячно в сумі 15 000 грн., без врахування вартості комунальних послуг. Також з метою нормальних умов для проживання дитини була необхідність облаштування кімнати сину, на що витрачено 16068 грн. Окрім того, дитина потребує постійної сезонної зміни одягу, взуття, білизни, засобів власної гігієни та посиленого харчування, оскільки, є спортсменом і займається грепплінгом, що потребує витрат як на щомісячну оплату секції єдиноборств, оплату участі у змаганнях, так і придбання як форми клубу та кімоно і амуніції, а також додаткового медичного обстеження, медичне страхування під час змагань, медичного забезпечення. Також, малолітній ОСОБА_6 займається англійською мовою та періодично відвідує додаткові уроки з різних предметів, що також супроводжується додатковими витратами. Звертала увагу на те, що син також потребує морального та духового розвитку, відпочинку, оскільки його ментальне здоров`я має не менш важливе значення ніж фізичне, для цього останньому потрібно відвідувати театр, кіно, їздити на екскурсі тощо.

На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян в місяць, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

На вказану позовну заяву відповідач подав відзив в якому позов не визнав, оскільки він добровільно утримує свого сина ОСОБА_7 , а також бере участь в утриманні повнолітнього сина ОСОБА_8 , який продовжує навчання.

Зазначав, що він регулярно перераховує на банківський рахунок позивачки грошові кошти на утримання сина ОСОБА_7 у сумі, яка не є меншою ніж 14000 грн., що значно перевищує рекомендований розмір аліментів на дитину його віку, при цьому він несе додаткові витрати, пов`язані із оздоровленням та розвитком дитини, зокрема оплачує щорічний відпочинок сина на гірськолижному курорті, до повномасштабної війни щорічно відвозив його на відпочинок на море, оплачував оздоровлення та відпочинок у дитячих спортивних таборах, надає кишенькові гроші, купував телефон, ноутбук, забезпечував одягом, а також на прохання позивачки відшкодовував їй витрати на утримання сина, пов`язані з придбанням речей.

Зазначав, що 24 лютого 2022 року через початок повномасштабної війни він разом з сином ОСОБА_7 виїхав з території Донецької області у місто Кропивницький, де орендував будинок в якому з ним проживали сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , проте продовжував перераховувати гроші позивачці. Також він несе витрати по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Просив врахувати, що не ухиляється від свого обов`язку утримувати дітей та добровільного його виконує, при цьому він є внутрішньо переміщеною особою, доля його власного житла у м.Ясинувата Донецької області йому не відома, службове житло у м. Бахмуті Донецької області знищене та відновленню не підлягає, а тому він несе додаткові витрати пов`язані із проживанням.

Також, у письмових поясненнях зазначав, що кошти, які він добровільно перераховує на утримання сина є необхідними та достатніми для забезпечення його потреб, при цьому позивач також має обов`язок нести витрати на утримання та отримує дохід від підприємницької діяльності.

У відповіді на відзив позивач зазначала, що сума грошових коштів, які відповідач сплачує на утримання малолітнього сина є не співмірною із його доходами, а також наявним у його власності рухомим майном, банківським рахункам у національній та іноземних валютах, оскільки становить менше ніж 10 % його щомісячного доходу, при цьому спростовувала посилання відповідача щодо деяких витрат на утримання повнолітнього сина, а також вважала, що частина витрат на дітей про які йде мова у відзиві не підтвердженні належними доказами.

В рамках судового розгляду даного спору судом було залишено без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням , а також за клопотанням відповідача витребувано упозивача ОСОБА_1 наступні докази: закордонний паспорт дитини ОСОБА_6 ; інформації про доходи позивачки за останні 3 роки; інвестиційний договір між позивачкою та забудовником та платіжні документи про перерахунок коштів за договором; кредитний договір на придбання автомобіля та платіжні документи про перерахунок коштів за договором.

В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, надала суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, а також вказувала на те, що спір між нею та відповідачем виник саме з приводу суми аліментів, оскільки у відповідача високий дохід та він має змогу сплачувати чверть від свого заробітку на утримання сина, при цьому просила врахувати, що вона разом з сином ВПО, у зв`язку з чим вона вимушена нести додаткові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити, вказуючи на те, що між сторонами не врегульовано розмір аліментів на утримання малолітнього сина, що зумовило необхідність звернення до суду з даним позовом.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, з підстав зазначених у відзиві та письмових поясненнях. Вказував на те, що регулярно та в добровільному порядку сплачує позивачці кошти в сумі, що не є меншою 14000 грн., а також несе додаткові витрати пов`язані з утриманням сина, надає йому гроші особисто. Вважає, що розмір добровільно сплачуваних аліментів в сумі 14000 грн. є належним та достатнім для забезпечення дитини всім необхідним та відповідач не довела протилежного, при цьому утримання дитини полягає саме в забезпеченні її усім необхідним, а не розкішним.

Суд, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано на підставі рішення Дружківського районного суду Донецької області від 14.12.2017 року (а/с 17).

Під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час досяг повноліття, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 та згідно довідок №7726- від 22.03.2023 року та №7726- від 22.03.2023 року позивач та її малолітній син ОСОБА_6 є внутрішньо переміщеними особами з м.Ясинувата Донецької області і на даний час спільно проживають у АДРЕСА_1 , де орендують квартиру згідно договору найму від 18.01.2024 року (а/с 14-16, 19, 20).

Отже, за наслідками розгляду справи встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю окремо від батька.

Згідно ч. 2 ст. 141 СК України проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини ( крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України.

У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За наслідками розгляду справи встановлено, що між сторонами існує спір щодо розміру аліментів на утримання їх спільного малолітнього сина, оскільки сторонами не заперечувався той факт, що відповідач добровільно надає кошти на утримання сина, на підтвердження чого останній долучав до матеріалів справи копії платіжних документів, проте на думку позивача таких коштів не є достатньо для забезпечення усіх потреб дитини та їх розмір не є співмірним із доходами та матеріальним становищем відповідача.

Так, прерогатива обрання способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі) належить саме одержувачу аліментів, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 181 СК України та позивач звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів у частці від його заробітку.

Частинами 1, 2 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, працює на посаді судді Івано-Франківського апеляційного суду, отримує щомісячний дохід, має у власності рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, розміщені на рахунках у банках, що підтверджується копією Декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2023 рік, яка долучена позивачем до матеріалів справи. Відомості про перебування на його утриманні інших малолітніх дітей та непрацездатних осіб матеріали справи не містять, при цьому суд враховує наявність у сторін повнолітнього сина, який продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Також, до матеріалів справи долучено копію повідомлення про суттєві зміни в майновому стані відповідача за 2023 рік відповідно до якого останній отримав компенсацію оплату вартості житла. При цьому суд також враховує посилання відповідача на те, що останній є ВПО та належне йому на праві власності майно знаходиться на тимчасово окупованій території та є пошкоджене або знищене. Дана обставина визнається сторонами за наслідками їх пояснень в судовому засіданні.

За змістом ч. 2ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Також, суд враховує те, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.

Так, визначаючи розмір аліментів у конкретній справі, суд має з`ясувати необхідний рівень коштів який є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому має враховуватись стан здоров`я, матеріальне становище дитини, її вік, місцевість де вона проживає, щомісячні потреби, витрати пов`язані з навчанням, відвідування дитиною гуртків, спортивних секцій тощо.

З матеріалів справи вбачається, що малолітній ОСОБА_6 відвідує заняття у ГО «Спортивна академія єдиноборств «Чемпіон» та за період з 01.10.2023 року по 25.04.2024 року вартість витрат на навчання становить 8931,41 грн. та такі витрати були понесені позивачем на підтвердження чого остання долучила до позовної заяви копії платіжних інструкцій про перерахунок коштів тренеру (а/с 23, 24-33)

Так, процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Будь-яких інших доказів на підтвердження стану здоров`я, матеріального становища дитини, щомісячних потреб, витрат пов`язаних з навчанням, відвідуванням дитиною гуртків, матеріали справи не містять, при цьому суд враховує, що виховування дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного та на підтвердження свого майнового стану позивач долучила до матеріалів справи докази своїх доходів та грошових зобов`язань.

Вирішуючи даний спір по суті, суд враховує, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків, а з системного аналізу ст. 180 СК України, ст. 51 Конституції України, ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

З урахуванням встановлених обставин справи, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» , однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, рівня доходів як позивача так і відповідача, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з визначенням розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки розмір призначених аліментів має бути не більшим як достатній для розумного задоволення потреб дитини і не повинен обмежувати матеріальних інтересів сторін. Таким чином, суд вважає, що аліменти у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача, будуть забезпечувати належне утримання малолітнього сина та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів і саме такий розмір аліментів не буде суперечити інтересам сторін та створювати для них надмірний тягар, з урахуванням їх однакового обов`язку утримувати своїх дітей, а також тієї обставини, що відповідач визнає свій обов`язок по матеріальному забезпеченню сина та не має наміру від нього ухилятись, що також підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних документів про переказ коштів.

Додатково слід зазначити, що абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому вимоги позивача про стягнення аліментів не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян в місяць є безпідставними.

Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 07.06.2024 року та саме з цієї дати слід стягувати аліменти.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та матеріали справи не містять доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 180, 181, 183, 191, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 5, 7, 1, 12, 76-89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Чернівецького апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 27.08.2024 року.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна