Справа № 159/3408/24
Провадження № 2/159/1052/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Панечко К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу загального провадження за позовом ОСОБА_1 до Колодяженської селищної ради Ковельського району Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ

Позивач звернувся до суду про визнання права власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами за адесою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність у задоволенні позову не заперечував, відзив не подав.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку про таке.

З Витягу з погосподарської книги №2 с. Волошки №658 від 21.03.2024р. По особовому рахунку № НОМЕР_1 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами належить ОСОБА_2 і знаходиться в АДРЕСА_1 . Будинок збудований в 1962 році.

Із довідки Колодяжанської сільської ради №224 від 02.04.2012р. Слідує, що крім вищезазначених відомостей померла ОСОБА_2 на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала за адресом АДРЕСА_1 . Крім неї у будинку ніхто не проживав та не був зареєстрований. Заповіт посвідчувався Колодяжанською сільською радою №44 від 18.05.2007р. Земельна ділянка під будинком не приватизована. Після її смерті спадщину прийняв ОСОБА_1 .

В технічному паспорті на будинок вказано, що він побудований із дерева у 1962 р.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Вищезазначена позиція викладена у Постанові ВС від 10 жовтня 2018 року по справі №557/1209/16-ц.

Таким чином, суд приходе до висновку, що право власності ОСОБА_2 на будинок виникло з моменту його побудови у 1962 р. відповідно до вимог діючого на той час законодавства.

Із матеріалів спадкової справи №717/09 від 30.10.2009р. вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщину прийняв позивач ОСОБА_1 за заявою від 30.10.2009р.

В заповіті померлої №44 від 18.05.2007р. вказано, що сертифікат на право на земельну ділянку пай та все належне їй майно заповідає ОСОБА_1 .

Державним нотаріусом Ковельської державної нотконтори 14.11.2009р. ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельний пай, який зазначено у заповіті. Листом від 25.03.2024р. нотаріус відмовив у видачі свідоцтва на будинок оскільки відсутній правовстановлюючий документ.

Оформлення відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, а не постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, не змінює суті такого документу нотаріуса і зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною в Постанові від 07.02.2024 у справі №201/1883/21.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як зазначено в ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, відсутність державної реєстрації права власності на спірне майно не позбавляє позивача права на спадкування.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №557/1209/16-ц.

Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, суд вважає необхідним вжити заходи для захисту прав позивача ОСОБА_1 , в спосіб, передбачений ст. 16 ЦК України, а саме шляхом визнання права власності на спірне нерухоме майно в порядку спадкування.

Керуючись ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті бабки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:О. Г. ШИШИЛІН