ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7330/24 Справа № 213/1670/24 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 213/1670/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.,

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання Бортник В.А.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «Південний гірничо - збагачувальний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року, яке ухвалено суддею Мазуренком В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 11 червня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальий комбінат» (надалі - АТ «ПівдГЗК») про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

Позовна заява мотивована тим, що позивач, працюючи слюсарем черговим та з ремонту обладнання дробильної фабрики № 1 підприємства відповідача з 27 грудня 1999 року по 18 лютого 2004 року та з 18 лютого 2004 року по 03 січня 2024 року здійснював трудову діяльність у шкідливих умовах внаслідок чого отримав хронічні професійні захворювання.

15 грудня 2023 року позивач пройшов первинний огляд МСЕК, де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 65%. Порушені нормальні життєві зв`язки позивача, він постійно відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, головний біль, загальну слабкість, підвищену втому, стійкий біль і обмеження рухів у шийному та поперековому відділах хребта, в плечових, ліктьових та колінних суглобах, оніміння рук, мерзлякуватість кистей.

Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений постійно перебувати під наглядом лікарів, періодично проходити стаціонарне лікування, медичні огляди та обстеження. Вказане завдає позивачу моральних страждань.

Позивач вважає, що йому не було забезпечено безпечних умов праці, він втратив працездатність, виконуючи тривалий час роботи в напружених та шкідливих умовах праці. Виходячи з характеру захворювань, позивач змушений постійно перебувати під наглядом лікарів, періодично проходити стаціонарне лікування, медичні огляди та обстеження. Вказане завдає позивачу моральних страждань.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з АТ «ПівдГЗК» на свою користь 325 000 грн моральної шкоди, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» на користь ОСОБА_1 150 000 грн моральної шкоди, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ «ПівдГЗК» 1 500 грн судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на його користь, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого професійого захворювання, відчуває фізичні страждання, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, що впливає на його моральний стан.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального та матеріального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «ПівдГЗК» - Матвєєву Т.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач ОСОБА_1 13 липня 1998 року був прийнятий на дробильну фабрику підприємства відповідача слюсарем по ремонту обладнання. З 27 грудня 1999 року працював слюсарем черговим та з ремонту обладнання. З 18 лютого 2004 року переведений дробильником на дробильній фабриці ВАТ «Південний ГЗК». 03 січня 2024 року переведений підсобним робітником дільниці з обслуговування господарчих об`єктів цеху підготовки виробництва та складського господарства. 21 лютого 2024 року його звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП.

Відповідно до довідки АТ «Південний ГЗК» від 10 квітня 2024 року загальний стаж роботи позивача на підприємстві складає 25 років 7 місяців 11 днів, стаж в шкідливих умовах праці на підприємстві 24 роки 7 місяців 11 днів.

Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці ОСОБА_1 від 12 червня 2023 року, загальна оцінка умов праці віднесена до 3 класу 3 ступеня «шкідливі».

Згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12 вересня 2023 року проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання позивача: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН другого ступеня. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним периферичним ангіодистонічним синдром, у поєднанні з полірадикулярним синдромом, помірними статико-динамічними порушеннями хребта, на фоні протрузії дисків. стійким больовим та м`язові-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (першого-другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів та трофічними порушеннями на кистях.

Діагноз встановлений Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 17 серпня 2023 року, на підтвердження чого позивачем надано копію медичного висновку ЛЕК від 17 серпня 2023 року. Захворювання виявлено під час медичного огляду у відокремленому структурному відділенні № НОМЕР_1 ЛДЦ ТОВ «Медиком».

Відповідно до Акту загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 29 років 1 місяць, з яких в цеху, в умовах впливу шкідливих факторів - 23 роки 8 місяців.

Як видно з п. 17, 18 Акту, працюючи дробильником дробильної фабрики № 1, управління дробильно-транспортного комплексу з 18 лютого 2004 року, через недосконалість робочого місця, виконував роботи, що характеризуються впливом пилу, концентрація якого, перевищувала нормативне значення та вібрації, рівень якої, перевищував нормативні значення. Також працюючи слюсарем черговим та з ремонту обладнання дробильної фабрики № 1 з 27 грудня 1999 року по 18 лютого 2004 року ОСОБА_1 підпадав під вплив пилу, концентрація якого перевищувала нормативні значення.

Причинами виникнення хронічного професійного захворювання визнано: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 5,6 - 12,8 раз (2,8 - 6,4 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3). Вібрація загальна: еквівалентний скорегований рівень віброприскорення перевищував нормативний на 2-4 дБ (52-54 дБ при ГДР 50 дБ).

З метою ліквідації та запобігання виникненню хронічних професійних захворювань запропоновано генеральному директора АТ «ПівдГЗК» вжити певних заходів. Осіб, які порушили законодавство про охорону праці не встановлено через тривалу роботу позивача та зміну керівництва структурного підрозділу.

Із виписок з медичної карти стаціонарного хворого, видно, що ОСОБА_1 , з 2016 року по 2023 рік, включно, періодично перебував на стаціонарному лікуванні з приводу радикулопатії, плечолопатковий періартроз, стійкий больовий синдром, з порушенням функцій опору та руху, хронічний пієлонефрит.

При первинному огляді МСЕК 15 грудня 2023 року ОСОБА_1 встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 50 % - вібраційна хвороба, 15% - по ХОЗЛ з 20 листопада 2023 року по 01 грудня 2024 року, та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується відповідними довідками обласної МСЕК. Зазначено, що ОСОБА_1 протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці», КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачу первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням у 2023 році, тобто, встановлено наявність пошкодження здоров`я на виробництві, що надало йому право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів приходить до висновку, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року та ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15 грудня 2023 року причиною професійного захворювання позивача є: концентрація кремнію діоксиду кристалічного за вмісту в пилу від 10 до 70 % в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 5,6 - 12,8 раз (2,8 - 6,4 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3). Вібрація загальна: еквівалентний скорегований рівень віброприскорення перевищував нормативний на 2-4 дБ (52-54 дБ при ГДР 50 дБ), що відповідачем по справі не оспорюється.

Отже, роботодавець АТ «ПівдГЗК», під час роботи позивача ОСОБА_1 , допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини АТ «ПівдГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Таким чином, судом вірно встановлено порушення АТ «ПівдГЗК» норм трудового законодавства, що призвело до виникнення у позивача професійних захворювань, а тому саме на роботодавця покладається обов`язок з відшкодування завданої моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 150 000 грн, суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідність додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності, із встановленням інвалідності третьої групи.

Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов без повного та всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача.

Зокрема, колегія суддів дійшла висновку, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь позивача, визначено без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

При цьому, суд констатував у цій справі, що характер отриманої позивачем травми, що спричинила повну втрату ним професійної працездатності, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, визнання позивача особою з інвалідністю І групи безстроково, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, необхідність щорічної реабілітації, надають йому право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн.

Судом встановлено, що, у зв`язку з професійними захворюваннями, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, на теперішній час, втратив професійну працездатність у загальному розмірі 65 % та його визнано особою з інвалідністю третьої групи, що свідчить про тяжкість та незворотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також неможливість відновлення попереднього стану.

Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки його постійно турбує біль та він періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійного захворювання, працю в шкідливих умовах праці понад 23 років на АТ «ПівдГЗК», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65%, з визнанням позивача особою з інвалідністю третьої групи, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивачв, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 150 000,00 грн. до 280 000 грн, а тому частково задовольняє апеляційну скаргу представника позивача.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з АТ «ПівдГЗК» на користь держави та збільшує цей розмірі з 1 500 грн до 2 800 грн, тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з відповідача АТ «ПівдГЗК» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 4 200 грн за подання позивачем апеляційної скарги (3 000 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 150 000 гривень до 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2024 року в частині розміру судових витрат, стягнутих з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави, змінити, збільшивши цей розмірі з 1 500 гривень до 2 800 (дві тисячі вісімсот) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 4 200 (чотири тисячі двісті) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текс постанови складено 20 серпня 2024 року.

Головуючий:

Судді: