Справа № 766/3138/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.

за участі секретаря Капінус О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в лютому 2022 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за позивачем право власності на частини зазначеної квартири; визнати частини спільного сумісного майна за позивачем та визначити порядок поділу у вигляді грошової компенсації у сумі 40 762, 50 грн на рахунок ОСОБА_1 ; зобов`язати відповідача здійснити компенсацію виплат фінансових зобов`язань спільного боргу на користь позивача у сумі 50404,08 грн; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період шлюбу 25.03.2014 року відповідачем було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.06.2012 року. Також, за спільні кошти подружжям було придбано побутові меблі та техніку на загальну суму 54350 грн. Крім того, позивачем 28.08.2019 року було отримано споживчий кредит на потреби подружжя у розмірі 76 200 грн. 26.10.2020 року рішенням Херсонського міського суду Херсонської області розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Позивач має намір поділити спільне майно подружжя в зв`язку з чим звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.01.2024 року прийнято до провадження позовну заяву, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

31.01.2024 року від позивача надійшла заява про часткову зміну позовних вимог, у якій позивач зазначила, що повністю сплатила кредит, а тому просить зобов`язати відповідача здійснити компенсацію виплат фінансових зобов`язань спільного боргу на користь позивача у сумі 77 050,63 грн.

04.03.2024 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, оскільки квартира, яку позивач просить визнати об`єктом спільної сумісної власності та поділити її між подружжям, належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2012 року. Крім того, позивачем не надано квитанцій на підтвердження суми складених речей, що нібито залишились у відповідача, більша частина речей залишилась у користуванні позивача, ті речі які залишились у квартирі та перебували у користуванні відповідача знищені внаслідок влучання ворожого снаряду в будинок. Щодо отримання кредиту від 28.08.2019 року відповідачу взагалі не було відомо, оскільки останній у той час перебував в зоні АТО та сімейні відносини між подружжям фактично були припинені.

Позивач в судове засідання не з?явилася, надіслала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з?явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності з урахуванням позиції викладеної у відзиві.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Розглянувши подані сторонами документи, з?ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі.

Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі з 23.11.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 23.11.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис № 712. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26.10.2020 року №766/10875/20 зазначений шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 26.11.2020 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 284591628 від 14.11.2021 року за ОСОБА_2 25.03.2014 року зареєстровано право власності на квартиру заг. площею 39,6 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії 1-880 від 05.06.2012 року.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.06.2012 року державний нотаріус Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима О.Б. посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого Першою Херсонською державною нотаріальною конторою 07.04.2009 року зареєстрованого в реєстрі за №2-573 спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 є ОСОБА_2 . Спадщина, на яку видано свідоцтва складається з дво-кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

30.06.2023 року близько 06:00 год внаслідок ворожого обстрілу було пошкоджено домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку №11249 про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію долучене до матеріалів справи представником відповідача.

Позивачем долучено до матеріалів справи копію заяви № від 28.08.2019 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» №4128143 з якого вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «ФК «ЦФР» для отримання кредиту на суму 76200, мета отримання кредиту - на будь-які цілі.

Згідно довідки виданої ОСОБА_1 № 1553/56.2.3.-Д від 01.02.2024 року кредитор АТ «Таскомбанк» до якого перейшло право вимоги ТОВ «ФК «ЦФР» не має фінансових претензій до позичальника за кредитним договором №.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Ст. 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Ч. 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відтак, позивач просить суд визнати вищезазначену квартиру об?єктом спільною сумісною власністю та визнати за позивачем право власності на частини нерухомого майна, оскільки ступінь трудової діяльності позивача була високою, що виразилось у поліпшені утримання спільного сумісного майна.

Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте дружиною, чоловіком за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування є особистою приватною власністю подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» майно, яке належало одному з подружжя, може бути визнано спільною сумісною власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат одного з подружжя чи їх обох.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи позивача як такі, що не доведені належними та допустимими доказами, оскільки з долучених позивачем до матеріалів справи фотознімків побутової техніки, меблів, двох видаткових накладних про придбання кондиціонеру та холодильнику істотного поліпшення умов житла не вбачається.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити компенсацію виплат фінансових зобов`язань спільного боргу на користь позивача у сумі 77 050,63 грн.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц (провадження № 61-17824св18).

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті боргу позивач посилається на те, що кредитний договір було укладено в інтересах сім?ї на придбання побутової техніки.

Згідно Постанови ВС від 20.06.2022 у справі № 756/10472/15-ц «Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, врахувавши, що кошти за кредитним договором були повернуті у період шлюбу сторін у справі, а докази того, що позивач платив кредит коштами, які за своєю природою, є його особистими коштами, а не спільним майном подружжя, відсутні, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати позивачу половину коштів, сплачених на виконання зобов`язань за вищенаведеним правочином».

У зв`язку із викладеним, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, з метою захисту прав кожного із подружжя та з урахуванням принципу справедливості та балансу інтересів сторін, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено, що цінність квартири яка є предметом спору та належить відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат одного з подружжя чи їх обох, також, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивачем отримано кредит на цілі та потреби подружжя, що саме за ці кошти було придбано меблі та техніку, що кошти за кредитним договором були повернуті у період шлюбу сторін у справі, крім того, враховуючи, що квартиру було пошкоджено внаслідок ворожого обстрілу, позивачем не зазначено, якого саме майна частини вона просить визнати за ОСОБА_1 та не підтверджено належними доказами наявність цього майна у відповідача.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість викладених у позовній заяві вимог позивача, та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12,13, 81,133, 137, 247,259, 264, 265,354 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222, 1242, 1272, 1276 ЦК Україн258,259,263-265,268,273,354 ЦПК України, ст.ст.60, 69-71 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.07.2024 року.

Суддя Я.В. Шестакова