Номер провадження: 22-ц/813/5220/24
Справа № 522/4434/23
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Назарової М.В.,,

за участю секретаря судового засідання Чеботар А.Г.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2024 року,

за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування якої зазначило, що 01.07.2013 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, підписала заяву № б/н, відповідно до якої підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач порушив зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 18.02.2023 року, виникла заборгованість 60000 грн,

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.07.2013 року в розмірі 60000 грн, яка станом на 18.02.2023, складається з: 49810,71 грн - заборгованість за кредитом, 10189,29 грн - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом; судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 18.07.2023 позов задоволено.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 31.08.2023 заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 18.07.2023 скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 19 березня 2024 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.07.2013 року в розмірі 60000 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на дані умови, що підтверджується тим, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП -2010-256 від 06.03.2010 року та тарифами банку, складає між ним та банком договір.

Зазначивши, що жодних доказів щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, які б спростовували розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав, на момент розгляду справи доказів погашення кредиту та сплати комісій, відсотків, пені, штрафу, інфляційних збитків у суду не має.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом у розмірі 10189,29 грн та в частині стягнення заборгованості за кредитом без врахування здійснення ОСОБА_1 сплат на суму 13999,16 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог; скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року в частині відмови у розстроченні виконання рішення суду та розстрочити виконання ухваленого у справі судового рішення строком на 12 місяців; здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд зазначає лише про те, що ОСОБА_1 просила надати розстрочення виконання рішення, не вказуючи про її незгоду з нарахованими відсотками за кредитним договором, та частковою сплатою заборгованості за кредитом.

Зазначає, що вона не ознайомлювалась з доданим позивачем Витягом з «Тарифів» та Витягом з «Умов та Правил надання банківських послуг», а тому відсутні підстави вважати, що сторонами у письмовому вигляді належним чином обумовлено умови та розмір сплати нею процентів за користування кредитними коштами у разі порушення термінів виконання договірних зобов?язань, оскільки докази належного узгодження позивачем із відповідачем як споживачем банківських послуг саме тих умов кредитування, які вважав узгодженими АТ КБ «ПриватБанк», позивачем суду не надано.

Посилається, що в рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року відсутня оцінка доказів, наданих відповідачем, мотивів їх відхилення судом та відсутнє спростування аргументації відповідача щодо неправомірного нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами, та невірне визначення позивачем розміру заборгованості.

(2) Позиція інших учасників справи

Одеський апеляційний суд ухвалою від 01.05.2024 року відкрив апеляційне провадження, роз`яснив АТ КБ «Приватбанк» право на подання відзиву у письмовій формі, проте відзиву не надходило.

АТ КБ «Приватбанк» копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу отримало 02.05.2024 року та 18.04.2024 року відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

АТ КБ «Приватбанк» про дату, час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, шляхом отримання судової повістки 24.06.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань у відповідача станом на 18.02.2023 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої, згідно розрахунку заборгованості становить - 60000 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 49810,71 грн, заборгованість за відсотками за користуванням кредиту - 10189,29 гривень.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 01.07.2013 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Звертаючись до суду позивач просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсоткам, посилаючись на Витяг з «Тарифів», та Умови та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (www.privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

До позовної заяви позивачем додано копію документа, який за своєю формою і змістом є анкетою-заявою, та підписаний ОСОБА_1 ; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», розрахунок заборгованості за договором б/н від 01.07.2013 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 01.04.2015 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 01.07.2013 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 30.06.2019 року, розрахунок заборгованості за договором б/н від 01.07.2013 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 18.02.2023 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 довідку про видані кредитні картки, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, виписку за договором про рух коштів за період з 02.07.2013 року по 20.02.2023 року.

У анкеті-заяві від 01.07.2013 року, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати як відсотків за користування кредитом, а саме: розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення відсотків. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація.

При цьому, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, розмір і порядок їх нарахування.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.07.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи банку та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві щодо відсотків.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 383/1264/19 зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору, щодо встановлення розміру відсотків за користування кредитом, тому доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції не звернув на вказане увагу та стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за відсотками в сумі 10189,29 грн за договором № б/н від 01.07.2013 року, що не ґрунтується на законі.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 10189,29 грн не підлягають задоволенню, оскільки Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору від 01.07.2013 року.

Звертаючись до суду із позовом банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом станом на 18.02.2023 року в сумі 49810,71 грн.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач посилається на неправомірне зарахування до тіла кредиту відсотків, зазначаючи про сплату на користь банку 13999,16 грн.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так в суді апеляційної інстанції, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору про сплату відсотків, та порядок їх погашення.

Колегія суддів не може погодитися з висновком суду щодо задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у визначеному судом розмірі, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Проте, суд першої інстанції не з`ясував всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та не надав оцінки усім доказам у справі, а саме: виписці по картковому рахунку та розрахункам заборгованості, які надавались позивачем до суду першої інстанції на підтвердження користування відповідачем кредитними коштами.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

У постанові Верховного Суду від 31 травня 2022 року у справі № 194/329/15 зазначено, що виписка з особового рахунку може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами.

З наданої банком виписки про рух коштів по картці за 2022 рік - 20223 рік вбачається, що ОСОБА_1 в рахунок погашення кредиту у період до лютого 2023 року вносились наступні платежі: червні 2022 року - 2538,05 грн; липні 2022 року - 1909,78 грн, серпні 2022 року - 41,62 грн, лютому 2023 року - 985,36 грн.

Крім того, з розрахунку заборгованості за договором б/н від 01.07.2013 року, укладеного між Приватбанком та ОСОБА_1 станом на 18.02.2023 року вбачається, що позивачем здійснено зарахування на погашення заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 5433,18 грн.

При цьому апеляційний суд зазначає, що розрахунок заборгованості перевіряється судом апеляційної інстанції станом на 18.02.2023 року, оскільки позовна заява банку обґрунтована саме щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем станом на 18.02.2013 року, що і було предметом розгляду в суді першої інстанції та перевіряється судом апеляційної інстанції.

Оскільки в укладеному між сторонами кредитному договорі від 01.07.2013 року у вигляді анкети-заяви, яка додана до позовної заяви, відсутні умови щодо сплати відсотків, то у позивача були відсутні правові підстави нараховувати відсотки та здійснювати зарахування сплачуваних відповідачем коштів на часткове погашення відсотків в сумі 5433,18 грн.

Враховуючи викладені вище обставини апеляційний суд вважає, що заборгованість відповідача за тілом кредиту, підлягає зменшенню на суму 5433,18 грн, яка була позивачем безпідставно зарахована на погашення відсотків, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 44377,53 грн (49810,71 грн - 5433,18 грн), яка виникла станом на 18.02.2023 року.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставну відмову у задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ч 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Виконання судового рішення, в свою чергу, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту. При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу. Під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочки виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Вирішуючи питання щодо можливості розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив надати розстрочення виконання рішення суду строком на 12 місяців, зазначивши, що працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська клінічна лікарня №10» Одеської міської ради, посадовий оклад становить 4644 грн.

Однак відповідачем не надано суду належні та достатні докази свого фінансового стану, довідка про посадовий оклад такою не є.

Також колегія суддів враховує, що заочне рішення судом ухвалено 18.07.2023 року, відповідач із заявою про перегляд заочного рішення звернувся 21.08.2023 року, проте суду не надано доказів здійснення з цього часу платежів на погашення заборгованості за договором б/н від 01.07.2013 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для надання розстрочки виконання судового рішення.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду в частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, судового збору слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення. Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.07.2013 року в розмірі 44377,53 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовити. В частині відмови у розстрочки виконання судового рішення, рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2684 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 21.02.2023 року.

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1985,15 грн.

Відповідачем за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір в сумі 4026 грн, що підтверджується квитанцією від 16.04.2024 року.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то з Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1048,27 грн за подання апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 936,88 грн.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2024 року в частині позовних вимогАкціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.07.2013 року в розмірі 44377,53 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, , МФО 305299) витрати по сплаті судового збору в розмірі 936,88 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

М.В. Назарова