У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 від імені якої діє представник, - адвокат Цебрик Любомир Васильович, про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересовані особи: відділ ДРАЦС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 від імені якої діє представник, - адвокат Цебрик Любомир Васильович, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересовані особи: відділ ДРАЦС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Дослідивши матеріали заяви суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно п.5 ч.2 до ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення .

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ст.. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Зазначена заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Відповідно до п.п. 4, 5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

Як роз`яснено в пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатись до участі у справі. Заінтересованими особами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування».)

Так, в порушення вказаних норм, заявник не визначив коло заінтересованих осіб.

В поданій заяві вказується, що заявник та ОСОБА_2 є повнорідними сестрою та братом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом. Заявник вказує що є рідною сестрою покійного ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. в останнього залишилося майно у вигляді частки в розмірі 1/2 у праві власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з ДРРПНМ.

За твердженням заявника: інші спадкоємці не подали заяву про прийняття спадщини за ОСОБА_2 , заявник може успадкувати майно свого рідного брата у зв`язку з тим, що належить до другої черги спадкоємців за законом відповідно до ст. 1262 ЦК України: У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Разом з тим, в поданій заяві про встановлення факту, що має юридичне значення в якості заінтересованих осіб не вказано інших спадкоємців померлого.

Відомості про відсутність у спадкодавця інших спадкоємців до матеріалів поданої заяви не надано. У той же час, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту смерті, заявником не зазначено в заяві, чи є у померлого інші діти, дружина, онуки, брати/сестри, які, у випадку їх наявності, мають бути зазначені в заяві як заінтересовані особи.

При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту. Тобто, виходячи з обґрунтування заяви, зацікавленими особами у розгляді справи можуть бути інші можливі спадкоємці, або територіальна громада за місцезнаходження нерухомого майна тощо.

У Листі від 01.01.2012 ВСУ Про «Судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вказано на те, що факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо.

Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки; особи, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника і яким органи пенсійного фонду відмовили в її призначенні через відсутність доказів, що підтверджують родинні відносини; інші особи, якщо встановлення такого факту тягне виникнення юридичних наслідків для цих осіб; прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК відповідно до ст. 361 Закону від 5 листопада 1991 р. N 1789-XII "Про прокуратуру" також має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин для осіб, інтереси яких він представляє за законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим для справ окремого провадження. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.

Таким чином, заявнику необхідно вказати в заяві заінтересованих осіб, а також передбачені п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України відомості про них: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Вказані відомості необхідні для належного повідомлення заінтересованих осіб.

Окрім того, заявнику необхідно надати відповідно копію заяви з доданими до такої додатками для таких осіб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Згідно заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, заявником наведено перелік доказів (документів) що до неї додаються. При ознайомленні із додатками до заяви встановлено що такі подані у копіях, при цьому не завірені належним чином.

Варто зазначити, що відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими і електронними доказами

Згідно ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Таким чином, заявнику необхідно надати до суду належним чином завірені копії документів, що додані в додатку до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Водночас, 07 травня 2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» № 2217-IX від 21 квітня 2022 року, на підставі якого частина третя статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» викладена в наступній редакції: «Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану».

Таким чином, вказаною нормою Закону передбачено виключення, у тому числі для документів, які видані органами та/або особами створеними, обраними чи призначеними у порядку, не передбаченому законом, зокрема, для документів які підтверджують факт смерті і повинні додаватися до заяви про державну реєстрацію смерті.

З огляду на викладене, законом визначено позасудовий порядок встановлення факту, про який просить заявник.

За п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом РАЦСу зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Відповідно до Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма № 106-о), затвердженої Наказом МОЗ України від 8 серпня 2006 року №545, для забезпечення реєстрації смерті в органах реєстрації актів цивільного стану видається лікарське свідоцтво про смерть.

Перший примірник лікарського свідоцтва про смерть видається родичам померлого чи іншим особам, які зобов`язалися поховати померлого, другий примірник лікарського свідоцтва про смерть залишається в закладі охорони здоров`я. Видача трупа без лікарського свідоцтва про смерть забороняється.

Одночасно при видачі лікарського свідоцтва про смерть лікар заповнює довідку про причини смерті в одному примірнику і видає родичам померлого чи іншим особам для поховання. Номери довідки про причину смерті і лікарського свідоцтва про смерть мають бути ідентичними. Довідка завіряється круглою печаткою закладу.

Відповідно до п. 2.2. Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма N 106-о), лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину.

09.03.2022 року Міністерством внутрішніх справ України, Міністерством охорони здоров`я України та Офісом Генерального прокурора було прийнято спільний наказ № 177/450/46 «Про затвердження Порядку взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції України, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України при встановленні факту смерті людини під час воєнного стану на території України».

Наказ набрав чинності - 11.03.2022 року.

Даний Порядок визначає механізм взаємодії між органами та підрозділами Національної поліції України, закладами охорони здоров`я та органами прокуратури України під час перевірки обставин смерті людини під час воєнного стану на території України.

Із вказаного документа вбачається, що для реєстрації смерті особи попередньо необхідно одержати лікарське свідоцтво про смерть за формою № 106/о або фельдшерську довідку про смерть за формою № 106-1/о.

Для встановлення факту смерті людини та отримання в подальшому лікарського свідоцтва про смерть потрібно звернутися до закладів охорони здоров`я та/або органів Національної поліції України. Таке звернення необхідно здійснити за місцем смерті особи.

Залежно від обставин смерті, а також активності бойових дій на території, де особа померла, лікарське свідоцтво про смерть може видаватися також працівниками бюро судово-медичної експертизи.

Таким чином, однією з підстав для проведення державної реєстрації смерті особи, є відповідний медичний документ, виданий закладом охорони здоров`я.

Разом із цим, заявником не зазначено та не підтверджено доказами в чому саме полягає неможливість отримати медичне свідоцтво про смерть за формою або фельдшерську довідку про смерть за формою.

Так, заявником до заяви про встановлення факту смерті особи не додано докази відмови органу РАЦСу у реєстрації факту смерті з підстав наведених в статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову (заяви), є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов (заяву), оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

В доданих до заяви документів відсутні відомості на які посилається заявник, що померлий ОСОБА_2 є громадянином України, також відсутні будь-які медичні документи, що підтверджують факт смерті особи на тимчасово окупованій території України та здійснення факту поховання.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК).

Заявником до заяви надано відмову Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у проведенні державної реєстрації смерті на підставі ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», зазначаючи, що до заяви не додано документ який є підставою для державної реєстрації смерті.

Разом з тим, суд звертає увагу, що оскільки згідно із Законом № 2217-IX від 21.04.2022 до частини третьої статті 9 вказаного Закону внесені зміни, та передбачено, що: Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Доказів оскарження відмови органу РАЦС у проведенні державної реєстрації смерті або неможливості отримання свідоцтва про смерть в установленому законом порядку (з урахуванням внесених змін щодо можливості отримання свідоцтва про смерть за документами, виданими на тимчасово окупованій території) заявником суду не надано.

Суддя вважає, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне заяву про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків заяви з подачею її до суду з врахуванням вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач (заявник, скаржник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, позовна заява (заява, скарга) вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому заяву слід залишити без руху, а заявнику надати строк для їх усунення.

Керуючись ст.ст.185, 260, 293 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 від імені якої діє представник, - адвокат Цебрик Любомир Васильович, про встановлення факту, що має юридичне значення, де заінтересовані особи: відділ ДРАЦС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош