Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2024 Справа №607/6368/24 Провадження №2/607/1854/2024

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Герчаківської О. Я.,

з участю секретаря судового засідання Баб`як Н. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 листопада 2023 року ОСОБА_1 керувала транспортним засобом «ВМW Х3», д.н.з. НОМЕР_1 , із дому на роботу. Зупинившись на майдані Волі, м. Тернопіль, позивачка припаркувала свій автомобіль на паркувальному майданчику та оплатила невідомому чоловіку за послуги паркування.

У подальшому, близько 16:30 того дня, після закінчення роботи ОСОБА_1 повернулася до свого автомобіля, припаркованого на паркмайданчику за адресою майдан Волі, м. Тернопіль. Тоді ж, до позивачки підійшов невідомий чоловік у жилетці (як пізніше стало відомо ОСОБА_2 ), ОСОБА_1 дала йому ще 30 гривень, однак він вказав, що цього замало. Позивачка повідомила, що більше готівки немає та запропонувала сплатити суму, що не вистачає через термінал. Відповідач вказав, щоб ОСОБА_1 оплатила кошти на особисту банківську картку відповідача. Позивачка проігнорувала незаконні вимоги ОСОБА_2 та спробувала виїхати, однак відповідач почав перешкоджати руху автомобіля, стукати кулаком по капоту автомобіля, поводився агресивно, висловлювався нецензурною лексикою, голосно кричав. ОСОБА_1 злякалась , утримуючи педаль гальма, вона натиснула педаль газу, щоб зробити звук двигуна гучнішим та зімітувати початок руху, проте у відповідь чоловік підійшов до опущеного скла водійських дверей. Далі, відповідач вхопився однією рукою за ручку дверей автомобіля намагаючись відчинити його, а іншою рукою наносив удари по склу.

Така поведінка ОСОБА_2 злякала ОСОБА_1 , побоюючись за власне життя та здоров`я, за власну безпеку та розуміючи, що відповідач стоїть збоку і вона не завдасть йому шкоди, позивачка почала рух автомобіля. ОСОБА_2 , який в цей час продовжував намагатись відкрити двері пошкодив бокове скло, впав на дорогу, але у дзеркалі заднього огляду позивачка побачивши, що він піднявся, і вона залишила місце події.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , позивачці завдано матеріальну шкоду в розмірі 12 420 грн, а саме відповідач своїми діями пошкодив бокове скло передніх лівих дверей автомобіля «BMW Х3», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість пошкодженого скла становить 12 420 гривень, яке позивачка замінила власним коштом.

За наслідком описаних подій стосовно ОСОБА_1 складено протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 та ст.124 КУпАП, проте в ході судового розгляду встановлено, що в діях позивачки відсутній склад адміністративного правопорушення у зв`язку з чим провадження в справі № 607/23718/23 та № 607/23715/23 закрито.

Стосовно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.

05 лютого 2024 року постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, справа № 607/24922/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.

Судами встановлено, що з урахуванням незаконних дій ОСОБА_2 у даній ситуації позивач діяла в умовах крайньої необхідності, з метою відвернення невідворотної - шкоди її життю, здоров`ю і її дії відповідали характеру вчиненого водієм автомобіля діяння, з метою усунення небезпеки, що безпосередньо їй загрожувала, враховуючи, що цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Більше того, позивачка вважає, що внаслідок дій ОСОБА_2 їй також завдано моральну шкоду.

Описана ситуація значно ускладнила і порушила її звичний ритм повсякденного життя, оскільки через пережитий стрес вона боялась, що такі конфлікти можуть повторитись в майбутньому, тому вона не можу керувати автомобілем через страх розвинутий внаслідок протиправних дій відповідача.

ОСОБА_1 ставши жертвою хуліганських дій ОСОБА_2 зазнала тяжких моральних та душевних страждань, оскільки події зафільмували на відео та оприлюднили у соціальних мережах очевидці, під публікацією із відеозаписом даного інциденту у коментарях громадяни, не знаючи обставин ситуації, почали висловлювати в адресу позивачки образи, а подекуди навіть і погрози застосування стосовно неї фізичного насильства. Свої моральні страждання позивачка оцінює у розмірі 5 000,00 грн.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь, матеріальні збитки у розмірі 12 420 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, а також судовий збір.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 березня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні, яке відбулося 15 травня 2024 року, суд протокольною ухвалою без видалення до нарадчої кімнати закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник, адвокат Василишин К. В. в судове засідання не з`явилися, проте на електронну пошту суду надійшла заява адвоката Василишина К. В., у якій він просив суд розглядати справу у відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав суду.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

Власником транспортного засобу ВМW Х3», д.н.з. НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про реєстрації транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Згідно копії рахунку ТОВ Баварія Центр, № НОМЕР_4 від 05 грудня 2023 року вартість скла бокового дв. Л.Пд. разом із ПДВ становить 12 420 грн. На підтвердження оплати рахунку позивачка надала чек № НОМЕР_5 на суму 12 420,00 грн, оплата здійснена 05 грудня 2023 року о 13-24-44.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №541775 від 06 грудня 2023 року вбачається, що 15 листопада 2023 року близько 16.30 год. ОСОБА_2 , за адресою: м. Тернопіль, Майдан Волі, 4,вчинив дрібне хуліганство, а саме перешкоджав руху автомобіля ВМW Х3», НОМЕР_1 , стукав рукою по капоту, висловлювався нецензурними словами в сторону водія ОСОБА_1 та схопив рукою за привідкрите скло водійських дверей, внаслідок чого воно тріснуло, чим заподіяно матеріальний збиток в сумі 14 420,00 грн.

Постановою суду від 05 лютого 2024 року у справі № 607/24922/23, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шести неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102 (сто дві) гривні. стягнуто судовий збір в розмірі 605,60 (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) в дохід держави. Постанова суду набрала заносної сили 16 лютого 2024 року.

Судом при розгляді справи оглянуто відеозапис, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, з яккого встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться перед автомобілем потерпілої марки «BMW Х3» обпираючись на капот, після чого стукає кулаками по ньому, при цьому застосовує у сторону ОСОБА_1 нецензурну лексику та образливо обзиває її. В подальшому ОСОБА_2 здійснює декілька кроків у сторону водійських дверей, та з відео можна почути звук битого скла. Після чого потерпіла здійснює рух своїм транспортним засобом, а паркувальник падає на проїжджу частину та в подальшому піднімається із землі. При цьому слід зазначити, що конфліктна ситуація відбувається на вулиці, тобто в громадському місці, де знаходяться перехожі. Також ОСОБА_2 не надав суду жодних документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування паркувальником у ФОП « ОСОБА_3 », зокрема трудовий договір укладений між ним та ФОП. Даний факт породжує питання, чи мав право паркувальник, здійснювати свою діяльність на той момент на АДРЕСА_1 , та чи було у нього право на прийом готівкових коштів від громадян у якості оплати за платне паркування, адже у своїх поясненнях ОСОБА_2 , також зазначив про один із способів оплати за паркування автотранспорту, а саме за допомогою мобільного додатку «е-Тернопіль», про який він ніби розповідав потерпілій. Однак знову ж таки, такі твердження ОСОБА_2 спростовуються відеозаписом на якому діалогу між ним та потерпілою не вбачається, більше того у судовому засіданні він особисто вказав про те, що спілкування, як такого у нього із ОСОБА_1 не було. При цьому до матеріалів справи представником потерпілої надано інформацію про паркування у м. Тернополі, яка також міститься на офіційному сайті Тернопільської міської ради, з якої вбачається, що на вул. Майдан Волі суб`єктом господарювання, який здійснює обладнання і утримання майданчика для паркування є ФОП « ОСОБА_3 » та встановлений спосіб оплати за паркування автотранспорту через платіжний термінал.

Постановою суду від 22 січня 2024 року у справі № 607/23718/23, провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 за ст. 122-4 КУпАП - закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Суд виснував, що не встановив об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення. Передбаченого ст. 122-4 КУпАП, так як необхідною умовою є наявність факту дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Постанова суду 05 лютого 2024 року набрала законної сили та не оскаржувалася.

Постановою суду від 22 січня 2024 року у справі № 607/23715/23, провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Судом, який розглядав справу встановлено, що з урахуванням незаконних дій ОСОБА_2 , у даній ситуації водій ОСОБА_1 діяла в умовах крайньої необхідності, з метою відвернення невідворотної шкоди її життю, здоров`ю і її дії відповідали характеру вчиненого водієм автомобіля діяння, з метою усунення небезпеки, що безпосередньо їй загрожувала, враховуючи, що цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Постанова суду 05 лютого 2024 року набрала законної сили та не оскаржувалася.

Фототаблиці а коментарі суд оцінює критично, оскільки з них не вбачається номер транспортного засобу який зображено, та період коли було здійснено фото, а також не зазначено з якого саме Інтернет ресурсу взято коментарі.

За вказаних вище обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми процесуального та матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що позивачка звернулася з цим позовом для захисту своїх прав, які, як вона вважає, були порушені відповідачем внаслідок вчинення нею дій, що призвели до завдання матеріальних збитків.

Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільноправової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільноправової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причиннонаслідковому зв`язку з порушенням.

Загальні положення відшкодування шкоди, визначені Главою 82 ЦК України.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зокрема частинами першою та другою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з цим, у постанові від 28 жовтня 2019 у справі № 554/1583/16ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що аналіз норми статті 1166 ЦК України з урахуванням визначених цивільнопроцесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 351гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив. Потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Наведені положення унормовують загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина, і за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

В свою чергу, шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння шкоди. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення є зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності. Причиннонаслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будьяку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями.

Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана якимись іншими обставинами.

Відповідно до загальних підстав цивільноправової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення, виключає настання цивільної відповідальності.

Така правова позиція є сталою, та висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 12 серпня 2019 року у справі № 200/12000/15ц та постанові від 31 січня 2020 року у справі № 718/2239/16ц.

У постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 281/618/15ц колегія суддів дійшла висновку, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Верховний Суд зазначає, що зазначена норма передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є правовою підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний висновок міститься у постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовом про відшкодування шкоди», де зазначено, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 та 2 статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15ц міститься положення, що суди мають врахувати, що при розгляді справи про цивільноправові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/24922/23 від 05 лютого 2024 року установлено, що ОСОБА_2 15 листопада 2023 року близько 16.30 год. на АДРЕСА_1 вчинив дрібне хуліганство, а саме перешкоджав руху автомобіля марки «BMW Х3» д.н.з. НОМЕР_1 , стукав рукою по капоту, висловлювався нецензурними словами в сторону водія ОСОБА_1 та схопив рукою за привідкрите скло водійських дверей, внаслідок чого воно тріснуло, чим заподіяно матеріальний збиток на суму 14 420,00 грн.

Судом також зазначено, що з відеозапису, який долучений до протоколу про адміністративне правопорушення, суд, беззаперечно вбачав в діях ОСОБА_2 ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП, а саме останній знаходиться перед автомобілем потерпілої марки «BMW Х3» обпираючись на капот, після чого стукає кулаками по ньому, при цьому застосовує у сторону ОСОБА_1 нецензурну лексику та образливо обзиває її. В подальшому ОСОБА_2 здійснює декілька кроків у сторону водійських дверей, та з відео можна почути звук битого скла. Після чого потерпіла здійснює рух своїм транспортним засобом, а паркувальник падає на проїжджу частину та в подальшому піднімається із землі. При цьому слід зазначити, що конфліктна ситуація відбувається на вулиці, тобто в громадському місці, де знаходяться перехожі.

Цією постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу, стягнуто судовий збір в дохід держави.

Також були оцінені дії ОСОБА_1 у події, яка мала місце 15 листопада 2023 року. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі № 607/23715/23 від 22 січня 2024 року.Судом, який розглядав справу встановлено що з урахуванням незаконних дій ОСОБА_2 у даній ситуації водій ОСОБА_1 діяла в умовах крайньої необхідності, з метою відвернення невідворотної шкоди її життю, здоров`ю і її дії відповідали характеру вчиненого водієм автомобіля діяння, з метою усунення небезпеки, що безпосередньо їй загрожувала, враховуючи, що цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.Постановою суду від 22 січня 2024 року у справі №607/23715/23, яка набрала законної сили 05 лютого 2024 року, провадження в адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП - закрито, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

За встановлених обставин, суд звертає увагу, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України).

Отож, судом беззаперечно встановлено, що внаслідок хуліганських дій відповідача позивачці було заподіяно матеріальний збиток, який полягає у пошкодженні ОСОБА_2 бокового скла передніх лівих дверей автомобіля ОСОБА_1 , яке нею замінене, у зв`язку з чим понесено витрати на суму 12 420,00 грн.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку підглядають до задоволення шляхом стягнення із відповідача в користь позивачки 12 420,00 грн матеріальної шкоди.

В частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини.

У відповідності з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (постанова Великої палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року, справа № 216/3521/16-ц).

Можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 61-28299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20).

Отож, визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної діями відповідача, суд виходить з того, що незаконні хуліганські дії ОСОБА_2 , які мали місце 15 листопада 2023 року, змусили ОСОБА_1 діяти в умовах крайньої необхідності, з метою відвернення невідворотної шкоди її життю, здоров`ю. Подія завдала негативних емоцій та переживань позивачці, оскільки відбулася у громадському місці в присутності перехожих. Заразом, дії відповідача спричинили душевні страждання ОСОБА_1 , порушення її звичного способу життя через складення стосовно неї протоколів про адміністративне правопорушення. Отож, враховуючи конкретні обставини справи, розмір, тривалість та характер заподіяних моральних страждань й виходячи із засад розумності й справедливості, суд доходить до висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, а саме, судовий збір в розмірі 933,08 грн ((12420+1000) * 1211,20 : (12420+5000)), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 7678, 83, 206, 258268, 273, 280-283, 352355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 420,00 грн матеріального збитку, 1 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 933,08 грн судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,РНОКПП: НОМЕР_7 ,адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 05 серпня 2024 року.

Суддя Тернопільського міськрайонного суду

Тернопільської області О. Герчаківська