судді Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду Ситнік О. М.
за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості
за касаційною скаргою представника Акціонерного товариства «Кредобанк» адвоката Павленка Сергія Валерійовича на постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року в складі колегії суддів Борисюка Р. М., Микитюк О. Ю., Талько О. Б.
У грудні 2021 року Акціонерне товариство «Кредобанк» (далі - АТ «Кредобанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості.
01 листопада 2027 року на здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу.
ОСОБА_4 перед банком становила 882 551,51 грн.
Позивач зазначав, що 13 липня 2021 року йому стало відомо про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, у зв`язку із чим 20 липня 2021 року банк направив до Другої Хмельницької державної нотаріальної контори претензію-вимогу завести спадкову справу за померлим, яка була перенаправлена за належністю до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Грици Л. М. 08 жовтня 2021 року приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Грица Л. М. видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_1 . Отже, відповідачці як правонаступниці направлено претензію-вимогу про сплату заборгованості, проте відповіді отримано не було, заборгованість залишилася несплаченою.
Посилаючись на ці обставини, АТ «Кредобанк» просило стягнути із спадкоємиці ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 882 551,51 грн.
Рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею після смерті ОСОБА_4 , не надала до суду заперечень проти позову щодо суми заборгованості спадкодавця, обсягу успадкованого майна та інших обставин, тому наявні підстави для задоволення вимог кредитора.

23 травня 2023 року постановою Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , задоволено частково. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов АТ «Кредобанк» задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» 441 275,76 грн заборгованості за кредитним договором від 02 листопада 2020 року № 34348/2020. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

13 червня 2023 року додатковою постановою Житомирського апеляційного суду заяву ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнено з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. У задоволенні заяви АТ «Кредобанк» про винесення окремої ухвали відмовлено.

22 листопада 2023 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу АТ «Кредобанк» задоволено частково. Постанову Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2023 року та додаткову постанову цього суду від 13 червня 2023 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

01 квітня 2024 року постановою Житомирського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Корольовського районного суду

м. Житомира від 05 квітня 2023 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що в справі є ще один спадкоємець, який прийняв спадщину за законом, а саме ОСОБА_2 , і обсяг майна, одержаного ним у спадщину, не визначений, у якості співвідповідача він не залучений, а суд апеляційної інстанції позбавлений таких повноважень.

06 травня 2024 року представник АТ «Кредобанк» - адвокат Павленко С. В. через систему «Електронний суд» звернувся до суду з касаційною скаргою на постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, в якій просить її скасувати, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2023 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 за заповітом, адже іншого майна в спадкодавця не було, крім прийнятої відповідачкою в спадщину нерухомості. ОСОБА_1 має відповідати за боргами спадкодавця в межах вартості отриманого спадку. ОСОБА_2 не отримав спадкового майна через його відсутність. Суд не врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року в справі № 640/6274/16, про те, що необхідно встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши цим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців).

Суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 615/473/20, від 22 червня 2022 року в справі № 592/8674/20, від 05 жовтня 2022 року в справі № 521/10631/20, від 04 березня 2020 року в справі № 2609/30529/12, від 15 липня 2020 року в справі № 645/1566/16-ц, про те, що до обов`язку спадкоємця позичальника в разі заперечення проти заявлених вимог належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого майна. Отже, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Суд не врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 496/4363/15-ц, про те, які обставини судам необхідно встановити під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника.

Суд не врахував правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року в справі № 905/902/20, від 01 лютого 2022 року в справі № 750/3192/14, щодо допустимості доказів у справі.

Відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 1282 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України та статті 77 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в питанні, яким належним та допустимим доказом підтверджується прийняття спадщини спадкоємцем при фактичній відсутності майна; який саме документ є належним та допустимим в спадкових спорах щодо кількісної та вартісної оцінки спадкового майна.

Суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме на підставі листа нотаріуса про наявність заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини без підтвердження наявності в цього спадкоємця успадкованого майна.

14 серпня 2024 року постановою Верховного Суду касаційну скаргу представника АТ «Кредобанк» - адвоката Павленка С. В. задоволено. Постанову Житомирського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року скасовано, залишено в силі рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 05 квітня 2023 року.

Верховний Суд керувався тим, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини в справі, від яких залежить правильне вирішення спору, а саме встановивши вартість спадкового майна ОСОБА_1 на момент пред`явлення позову та межу її відповідальності за боргами спадкодавця, правильно застосував норми матеріального права та обґрунтовано виснував про задоволення позову, тоді як апеляційний суд не повністю дослідив обставини справи та зробив помилковий висновок про неможливість вирішення спору й стягнення заборгованості із спадкоємця боржника, який прийняв спадщину, в межах вартості цього спадку. Постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

З такими висновками щодо результату вирішення спору не погоджуюся, тому відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України висловлюю окрему думку.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Указані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого в спадщину майна. Так само кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині судового рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із статтею 382 ЦПК України у мотивувальній частині постанови апеляційного суду зазначаються: а) встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносин; б) доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; в) мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Під час вирішення спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

У постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року всправі № 640/6274/16 (провадження № 61-25487св18), від 29 січня 2020 року в справі № 496/4363/15-ц(провадження № 61-44960св18), на які посилається заявник у касаційній скарзі, також вказано, що під час вирішення спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника в строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі в справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Скасовуючи попереднє рішення апеляційного суду в цій справі, Верховний Суд не погодився із висновками апеляційного суду про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки лише частини заборгованості спадкодавця, зазначивши, що в справі не встановлено вартість успадкованого відповідачкою ОСОБА_1 майна як спадкоємицею за заповітом.

Верховний Суд зазначив, що застосування судом апеляційної інстанції принципу рівності під час визначення розміру відповідальності спадкоємиці ОСОБА_1 за боргами спадкодавця, а саме в розмірі загального розміру заборгованості, суперечить положенням речення першого частини першої статті 1282 ЦК України (спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину), оскільки в цій справі спадкоємці боржника не спадкують майно спадкодавця в рівних частках: відповідачка спадкує за заповітом житловий будинок, тим часом як обсяг майна, яке не охоплено заповітом, і яке відповідачка ОСОБА_1 та інший спадкоємець - ОСОБА_2 спадкують за законом, не визначено. Оскільки в цій справі спадкування відбувається і за заповітом, і за законом, обсяг та вартість успадкованого майна кожним зі спадкоємців є різними, відповідно, під час визначення визначені обсягу відповідальності кожного зі спадкоємців потрібно виходити із вартості майна, успадкованого кожним із спадкоємців, а не кількості спадкоємців та рівності їх часток у спадщини.

Верховний Суд звернув увагу на те, що тягар доказування обсягу відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця, який обмежується вартістю успадкованого майна, покладається саме на спадкоємця.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (частина перша статті 417 ЦПК України).

За нового розгляду справи апеляційний суд не виконав указівок Верховного Суду та повторно не встановив обставини, що входять до предмета доказування в справі, а саме: не встановив ані обсяг спадкового майна, ані його вартість, ані можливість задовольнити вимоги кредитора за рахунок цього майна.

Ураховуючи предмет спору в справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Отже, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21), від 22 червня 2022 року в справі № 592/8674/20 (провадження № 61-4657св21), від 05 жовтня 2022 року в справі № 521/10631/20 (провадження № 61-5934св22), від 04 березня 2020 року в справі № 2609/30529/12(провадження № 61-11141св19), від 15 липня 2020 року в справі № 645/1566/16-ц (провадження № 61-37696св18), на які посилається заявник у касаційній скарзі та які не врахував апеляційний суд.

Стаття 1282 ЦК України умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця визначає вартість одержаного в спадщину майна.

Задовольняючи позов про стягнення боргу позичальника з його спадкоємців, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця в спадщині, та вказати, що стягнення здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину (подібні висновки висловлені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20), від 11 жовтня 2023 року в справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Тобто суд мав визначитирозмір боргу, який відповідає частці ОСОБА_1 у спадщині та стягнути цей борг у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Помилковий висновок апеляційного суду щодо рівності часток спадкоємців у випадку задоволення вимог кредиторів був підставою скасування постанови апеляційного суду Верховним Судом за попереднього розгляду справи, що не враховано судом під час нового апеляційного перегляду.

08 жовтня 2021 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що складається з житлового будинку на АДРЕСА_1 . У свідоцтві зазначено вартість спадкового майна: 1 290 804,70 грн.

У грудні 2021 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду з цим позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором спадкодавця в розмірі 882 551,51 грн.

Однак апеляційний суд не встановив дійсну вартість спадкового майна ОСОБА_1 на момент пред`явлення позову та межу її відповідальності за боргами спадкодавця, про що зазначено в попередній постанові Верховного Суду в справі, формально відмовив у задоволенні позову банку, який в межах визначеного статтею 1281 ЦК України строку звернувся до спадкоємиці боржника, що прийняла спадщину за заповітом та отримала відповідне свідоцтво.

Крім того, суд не встановив обсяг майна, одержаного в спадщину за законом, що також впливає на розмір обов`язку ОСОБА_1 перед кредитором спадкодавця.

Апеляційний суд зумовив необхідність повторного звернення банку до суду, що не є ефективним способом вирішення спору і порушує баланс інтересів сторін в спірних правовідносинах.

ОСОБА_1 має відповідати за боргами спадкодавця в межах вартості отриманого спадку, однак обставини, необхідні для стягнення кредитної заборгованості, судом не встановлені, їх дослідження виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції, вимоги суду касаційної інстанції не виконані, тому постановуапеляційного суду необхідно було скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суддя О. М. Ситнік