КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/511/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Скрипки О.І.,-

встановив:

У листопаді 2022 року ТОВ «Перший український експертний центр» звернулося до суду із названим позовом.

ТОВ «Перший український експертний центр» просило стягнути з ОСОБА_1 : заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 42 630 грн 66 коп.; інфляційні нарахування у розмірі 3 499 грн 92 коп.; 3% річних у розмірі 1 328 грн 81 коп.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконує свій обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим станом на 02 листопада 2022 року існує заборгованість у розмірі 42 630 грн 66 коп. за період з 01 лютого 2019 року по 31 жовтня 2022 року включно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 01 червня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Перший український експертний центр» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 42 630 грн 66 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 3 499 грн 92 коп., 3% річних у розмірі 1 328 грн 81 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481 грн 00 коп., а також витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позовних вимог без задоволення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановленого факту невиконання відповідачем покладених на неї договором та законом зобов'язань по оплаті житлово-комунальних послуг.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, суд першої інстанції виходив із поважності причин його пропуску враховуючи введення в Україні військового стану.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2011 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Протоколом засідання правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» № 29 від 15 серпня 2012 року передано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з вбудованими нежитловими приміщеннями, насосною ІТП, внутрішньобудинковими інженерними мережами на обслуговування та експлуатацію ТОВ «Перший український експертний центр».

Відповідно до розрахунку заборгованості у відповідача за період з 01 лютого 2019 року по 31жовтня 2022 року існує заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 42 630 грн 66 коп.

Обґрунтовуючи поданий позов, ТОВ «Перший український експертний центр» зазначило, що з лютого 2019 року по жовтень 2020 року відповідач отримувала житлово-комунальні послуги, не відмовлялась від них, отримувала рахунки на сплату житлово-комунальних послуг, а відтак зобов`язана оплатити житлово-комунальні послуги.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Перший український експертний центр» надано: копії актів про надання послуг, копії актів здачі-прийняття робіт, копії актів приймання наданих послуг, копії актів здачі-приймання робіт, копії договорів (на обслуговування домових систем, пожежних систем, обслуговування ліфтів, вивезення та знешкодження твердих побутових відходів).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

За ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Згідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов`язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17.

Так, протоколом засідання правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» № 29 від 15 серпня 2012 року передано товариству житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 з вбудованими нежитловими приміщеннями, насосною ІТП, внутрішньобудинковими інженерними мережами на обслуговування та експлуатацію.

Між ТОВ «Перший український експертний центр» та ОСОБА_1 встановлені фактичні цивільно-правові відносини щодо надання житлово-комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку - № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 не відмовлялася від споживання цих послуг у встановленому порядку, разом з тимне виконує зобов`язання з оплати.

Послуги відповідачу надані в повному обсязі та належної якості, що підтверджуються долученими до позовної заяви копіями актів здачі-приймання робіт та копіями договорів.

Матеріали справи не містять відповідних актів-претензій щодо ненадання або неналежного надання товариством послуг.

Належних та достатніх доказів на підтвердження ненадання житлово-комунальних послуг або надання їх неналежної якості матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ТОВ «Перший український експертний центр» надає для будинку АДРЕСА_1 житлово-комунальні послуги, що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав права змінювати розмір щомісячної плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, колегія суддів відхиляє, оскільки підняття тарифу відбулось відповідно до протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 22 жовтня 2018 року. Вказаний протокол зборів в установленому законом порядку не оскаржувався та не скасований.

Апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження здійснення оплати житлово-комунальних послуг або на спростування розміру заборгованості.

При здійсненні розрахунку заборгованості, позивачем використано тарифи, які встановленні у відповідності до вимог законодавства.

Враховуючи, що ОСОБА_1 отримувала від ТОВ «Перший український експертний центр» житлово-комунальні послуги належної якості, оплату за них не здійснювала, відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача 42 630 грн 66 коп.

Разом з тим, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, із ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2019 року по 31 січня 2022 року підлягає стягненню інфляційні втрати у розмірі 3 499 грн 92 коп. та 3 % річних у розмірі 1 328 грн 81 коп.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).

За правилом, встановленим статтею 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Представником ОСОБА_1 подано заяву про застосування строків позовної давності.

Так, позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 лютого 2019 року по 31 жовтня 2022 року.

Позов подано у листопаді 2022 року.

ТОВ «Перший український експертний центр» просило поновити пропущений строк, обґрунтовуючи введенням воєнного стану.

Так, згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Так, ТОВ «Перший український експертний центр» просило стягнути заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 лютого 2019 року по 31 жовтня 2022 року.

Відтак, початок спливу позовної давності почався з 20 березня 2022 року.

Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» ,затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено зокрема п. 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Так, позовна давність за вимогами ТОВ «Перший український експертний центр» мала сплинути 20березня 2022 року, однак на час такого спливу строки позовної давності вже були продовжені вищенаведеними вимогами закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції задоволено позовні вимоги ТОВ «Перший український експертний центр» поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 червня 2021 року у справі № 820/479/18 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У позовній заяві представник ТОВ «Перший український експертний центр» просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано копію: договору про надання правової допомоги № 15/9 від 15 вересня 2022 року; акту приймання-передачі робіт від 14 листопада 2022 року.

В акті наданих послуг зазначено:

- підготовка та подання адвокатом позовної заяви - 1 - 5 000 грн 00 коп.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимоги про стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн 00 коп.

Колегія суддів вважає, що зазначений представником розмір витрат на правничу допомогу - 5 000 грн 00 коп. є співмірним зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі та кількістю підготовлених процесуальних документів.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 01 червня 2023 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382, 389 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 19 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко