КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Гнатюк Тетяни Віталіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Букіної О.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

встановив:

В листопаді 2023 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом про розірвання шлюбу із ОСОБА_1 .

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідачка перебувають у шлюбі із 03 червня 2015 року. Від шлюбу мають дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З народженням спільної дитини відносини між подружжям почали псуватися, з`явились різні погляди на сімейне життя, на розподіл сімейних обов`язків, що призводить до постійних сварок і неможливості спільного проживання протягом тривалого часу.

Вказує, що сторони тривалий час не проживають разом, втратили інтерес один до одного, спільним побутом не пов`язані, відтак, на переконання позивача, подальше існування шлюбу між сторонами суперечить їх інтересам та є не можливим.

Мотивуючи наведеним, просить розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом ДРАЦС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 03 червня 2015 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року позовні вимоги задоволено. Шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1153 від 03 червня 2015 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , розірвано.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Гнатюк Т.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В частині задоволення позовних вимог щодо розірвання шлюбу між сторонами не заперечує, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із подружжя та спільних дітей.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом проігноровано фактичні взаємини подружжя та дійсні причини розірвання позову, а саме не установлено дату припинення фактичних шлюбних стосунків та залишено поза увагою посилання відповідачки на подружню зраду. У зв`язку із цим не погоджується із рішенням суду в його мотивувальній частині щодо причин та обставин розлучення.

Вказує, що під час другої вагітності відповідачки позивач почав відносини поза шлюбом з іншими жінками. 23 травня 2022 року залишив дружину одну з малолітнім сином ОСОБА_1 . Після народження доньки ОСОБА_3 позивач заперечував своє батьківство, ігнорував доньку, вимагає ДНК-тесту щодо доньки, створює відповідачці нестерпні умови життя шляхом застосування до неї психологічного, економічного тиску, погрожує забрати дітей, подає численні заяви до поліції, Служби у справах дітей.

Зазначає, що не була в декретній відпустці, відразу після народження доньки почала працювати задля забезпечення потреб дітей.

Вказує, що установлення дійсних обставин в межах цієї справи фактичних шлюбних відносин необхідне для захисту якнайкращих інтересів спільних дітей, оскільки позивач після народження доньки ОСОБА_3 заперечує своє батьківство щодо доньки, а також упродовж тривалого часу ігнорує доньку, не піклується, не цікавиться нею, чинить перешкоди в медичному догляді (забороняв робити операцію на очах дитині (виправлення косоокості) та ставив умови, за яких операцію дозволить).

Уважає, що у зв`язку із формальним підходом суду до розгляду справи судом не установлено дійсні обставини спільного життя подружжя, відтак мало місце самоусуненням суду від здійснення правосуддя.

Вказує, що судом не установлено на підставі належних та допустимих доказів час припинення фактичних шлюбних стосунків, а формальний підхід «тривалий час не проживають разом» не може бути покладено в основу судового рішення. Зазначає, що позивач вводив в оману суд, вказуючи, що сторони не проживають разом з листопада 2022 року. Такі дії позивача, на думку відповідачки, покликані «відбілити» власні дії щодо подружньої зради в період вагітності дружини, через які відповідачка зазнала стресу у вказаній період часу. Зокрема, установлення вказаного матиме значення для розгляду справи №760/694/24 за позовом ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні.

Уважає, що своїм рішення суд першої інстанції проігнорував якнайкращі інтереси дітей.

Додатково зазначає, що наведені обставини були викладені у відзиві на позовну заяву, проте судом першої інстанції не взяті до уваги.

Просить допитати як свідка ОСОБА_6 та відповідачку ОСОБА_1 як свідка в порядку статті 92 ЦПК України.

Посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" щодо того, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року в мотивувальній частині щодо обґрунтування причин розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 скасувати, ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким:

встановити дату фактичного припинення шлюбних стосунків,

з`ясовувати фактичні взаємини подружжя,

дійсні причини розірвання шлюбу,

врахувати інтереси малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя.

04 квітня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від адвоката Тандира Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Посилається на те, що метою подання цієї апеляційної скарги є дискредитація позивача в інших судових провадження між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : у справі №760/694/24 - щодо виховання спільних дітей; у справі №760/2169/24 - щодо поділу спільного сумісного майна. У вказаних справах відповідачка намагається довести обставини, на які посилається у цій справі.

Вказує, що шлюб перш за все ґрунтується на вільній волі кожного з подружжя, примушування до шлюбу не допускається. Таким чином єдиною обставиною, яку суд повинен установити при розгляді цієї категорії справ, є наявність або відсутність реального волевиявлення чоловіка та жінки на припинення / розірвання шлюбу. Суд має ухвалити рішення про розірвання шлюбу за наявності установленого факту, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей.

Уважає, що посилання ОСОБА_1 на Постанову Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" не повинно братися до уваги з огляду на те, що: 1) постанова Пленуму Верховного Суду України не є нормативно-правовим актом, відтак не може бути джерелом закону; 2) судової установи Верховного суду України не існує вже тривалий час; 3) вказана постанова пленуму датована 2007 роком, тоді як апеляційну скаргу подано в 2024 році, відтак не враховує численні зміни, що мали місце законодавстві та судовій практиці за цей час; 4) з огляду на припис статті 2 ЦПК України щодо завдання цивільного судочинства.

Заперечує проти долучення до матеріалів справи документів, долучених до апеляційної скарги, оскільки такі стосуються справи №760/694/24 (щодо виховання спільних дітей) та датовані після ухвалення судом оскаржуваного судового рішення.

Уважає формулювання прохальної частини скарги некоректним, таким, що виходить за предмет розгляду справи.

Щодо вимоги скарги про установлення дати припинення шлюбних стосунків вказує, що чинне законодавство не користується поняттям «дата фактичного припинення шлюбних відносин», відтак неможливо з`ясувати, що просить установити відповідачка.

Щодо вимоги скарги про з`ясування фактичних відносин подружжя вказує, що така вимога є абстрактною за своїм характером, не відповідає юридичному критерію та не має часових обмежень. Уважає, що за такою вимогою для з`ясування фактичних відносин суд припинить виступати у справі як неупереджений учасник, а мав би зайняти зацікавлену позицію.

Щодо вимоги скарги про врахування дійсних причини розірвання шлюбу вказує, що така вимога не спрямована на захист будь-якого права відповідачки та носить виключно абстрактний і загальний характер.

Щодо вимоги врахувати інтереси дітей зазначає, що таке не є коректним з огляду на предмет, підстави позову, а також коло учасників цієї справи.

Щодо клопотання про допит свідка ОСОБА_6 зазначає, що остання є матір`ю ОСОБА_1 , відтак зацікавлена у розгляді справи на користь відповідачки, та не може надати об`єктивних свідчень по справі.

Посилається на постанову Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №161/2823/19.

Мотивуючи наведеним, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду залишити в силі.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Гнатюк Т.В., доводи апеляційної скарги підтримали, просили суд її задовольнити.

Зазначили, що встановлення реальних підстав розірвання шлюбу у цій справі має значення для розгляду інших справ між тими самими сторонами.

Позивач ОСОБА_2 та його представник адвокат Тандир Д.М. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виснував, що подальше спільне проживання сторін у шлюбі та його збереження є неможливим, оскільки взаєморозуміння та почуття любові між сторонами втрачено, строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків.

Суд вказав, що посилання ОСОБА_1 щодо можливих стосунків ОСОБА_2 з іншою жінкою, оспорення ним факту батьківства, ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо спільної доньки, наразі не доведено належними та допустимими доказами, а також не доведено вчинення ОСОБА_2 психологічного насильства щодо ОСОБА_1 , які можуть мати ознаки адміністративного або кримінального правопорушення, та зазначив, що такі доводи не мають вирішального значення для прийняття рішення з огляду на установлені обставини у цій справі.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що з 03 червня 2015 року сторони по справі перебувають у шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Від шлюбу сторони мають дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (а.с.7,8).

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вказує на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Згідно частин 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Встановивши, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд зробив правильний висновок про наявність правових підстав для розірвання шлюбу в порядку, передбаченому статтею 112 СК України.

Установлено, що позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу у листопаді 2023 року. Скаржниця ОСОБА_1 не заперечує проти задоволення позовних вимог, проте просить змінити рішення суду щодо мотивів припинення розірвання шлюбу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про формальний підхід до розгляду справи як безпідставні, оскільки судом установлено факт неможливості подальшого збереження сім`ї, що відповідачкою визнано та не спростовується.

Щодо тверджень представниці скаржниці в тій частині, що встановлення реальних підстав розірвання шлюбу має значення для розгляду інших справ між тими самими сторонами, колегія суддів вказує про таке.

Установлення дійсних причин розірвання шлюбу і фактичних взаємин подружжя має бути здійснено до того ступеню, наскільки це необхідно для установлення можливості подальшого збереження сім`ї.

Посилання скаржниці на факти відношення позивача до дітей, поведінку позивача у сімейних правовідносинах не спростовують висновку суду про наявність підстав для розірвання шлюбу, натомість установлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги у іншій справі ( зокрема, у спорі щодо виховання дитини, щодо поділу майна), має установлюватися судом при розгляді конкретної справи на підставі поданих сторонами доказів з урахуванням підстав та предмету позову, правовідносин сторін.

Вказуючи про врахування інтересів дітей, скаржницею не визначається, які саме інтереси дітей порушуються цим судовим рішенням, ураховуючи, що відповідачкою визнано неможливість подальшого збереження сім`ї та не заперечується проти розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гнатюк Тетяни Віталіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова