Справа № 209/5137/24
Провадження № 2/209/1373/24
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Багбая Є.Д.

за участі секретаря Полухіної Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи без самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання дитини

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання дитини. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.07.2008 року, що зареєстрвоаний відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 283. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З квітня 2022 року вони припинили фактичні шлюбні стосунки, не проживають разом та спільного бюджету не мають. Він самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина з квітня 2022 року та вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Матір дитини- ОСОБА_2 , не приймає участі у житті та вихованні сина, матеріально не утримує його. Просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем та встановити факт, що позивач самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Ухвалою суду від 19 липня 2024 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явивася, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі .

Представник третьої особи без самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, просять винести рішення на розсуд суду.

У судове засідання надані письмові пояснення свідка ОСОБА_4 , згідно якого вона зазначає, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_5 , які проживали за адресою: АДРЕСА_1 з 2021 року . З весни 2022 року вона перестала зустрічати сусідку ОСОБА_2 взагалі. Пізніше із розмови з ОСОБА_6 вона дізналася, що дружина з ними не проживає взагалі та вони мають намір розірвати шлюб. Батько продовжує піклуватися про фізичних та духовний розвиток сина ОСОБА_7 , мати ж припинила цікавитися життям сина та не бачиться із ним близько двох років.

Пояснення свідка ОСОБА_8 , згідно яких він мешкає за адресою: АДРЕСА_3 з 1993 року та є сусідом сім`ї ОСОБА_5 з 2021 року З весни 2022 року він перестав зустрічати сусідку ОСОБА_2 взагалі. Пізніше із розмови з ОСОБА_6 він дізнався, що дружина з ними не проживає взагалі та вони мають намір розірвати шлюб. З квітня 2022 року він бачив ОСОБА_9 один раз, коли вона приїжджала на таксі у двір та розмовляла з ОСОБА_10 , проте у квартиру не піднімалася. Батько продовжує піклуватися про фізичних та духовний розвиток сина ОСОБА_7 , мати не бере участі у вихованні та утриманні сина, не цікавитися його життям.

У судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17 липня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.07.2008 року /а.с.11/. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області 06.12.2010 року, відповідний актовий запис № 8 /а.с.12/.

Згідно довідки від 19.03.2021 року № 1206- /а.с.8/ ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки від 11.07.2024 року № 1207- /а.с.13/ та ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно заяви від громадянина України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та громадянки України, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Красношлик Л.А., ІНФОРМАЦІЯ_5 /а.с.14/ визначено, що мати, ОСОБА_2 , повідомляє та підтверджує, що на сьогодні не приймає участь у вихованні дитини та фінансуванні її потреб, та не має такої можливості у майбутньому. Особою, що фактично здійснює повний догляд, фінансування та виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батько ОСОБА_1 . Відтак мати, ОСОБА_2 , надає згоду на винесення у подальшому рішення суду щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із його батьком.

Відповідно до довідки, наданою КЗ «Ліцей № 1» КМР від 11.07.2024 року за № 324 ОСОБА_1 займається вихованням свого сина ОСОБА_7 самостійно, відвідує батьківські збори, приймає активну участь у житті школи, віс добровільні внески, які допомагають підтримувати та створювати технічну базу школи та забезпечує якісне навчання дитини робить саме батько /а.с.15/.

Згідно довідки Центру первинної медико - санітарної допомоги № 3 /а.с.16/ ОСОБА_1 самостійно регулярно відвідує лікарню та проводить профілактичні щеплення сину.

Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів.

Відповідно до ч. З ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Згідно до ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У відповідності до ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Згідно ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки.. встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про встановлення фактів, що має юридичне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Наведений у ст.273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні праві та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. З ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за Угодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішують спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким ті них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Відповідно до положень ст. 18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону у країни «Про охорону дитинства», ч.З ст. 11 якого встановлює, що предметом основної турботй та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з-ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування| не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Встановлення факту самостійного виховання свого сина необхідне для захисту прав та інтересів дитини, оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, а також для подальшого самостійного вирішення її освітніх, виховних та лікувально-оздоровчих заходів.

Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Також судом встановлено, що мати дитини- ОСОБА_2 за власним бажанням самоусунулась від участі у вихованні сина, жодним чином не приймає участі у його житті, та враховуючи те, що позивачу іншим шляхом не можливо підтвердити факт самостійного виховання дитини батьком, він вимушений в судовому порядку реалізувати своє право для встановлення факту самостійного виховання та утримання, як основним та єдиним утримувачем неповнолітнього сина.

Оскільки позивач не наполягав на стягненні судового збору, суд вважає за можливе не стягувати його з відповідача по справі.

На підставі ст. 258, 263-265, 293, 294, 315, 319, керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 280-282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( місце реєстрації - АДРЕСА_4 ) до ОСОБА_2 (фактично мешкає- АДРЕСА_2 ), третя особа без самостійних вимог - ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце знаходження - АДРЕСА_5 ) про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 17.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис № 283.

Встановити факт, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_7 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дні.провського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення буде виготовлений 21 серпня 2024 року.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська Є.Д. Багбая