Справа № 396/963/24
Провадження № 2/396/450/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2024 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого - судді Цесельської О.С., за участі секретаря судового засідання Кравченко І.В., розглянувши у відкритому судовому в залі суду м. Новоукраїнка Кіровоградської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Дмитрух Дмитро Миколайович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про продовження строку для відчуження землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва іноземним громадянином,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Дмитрух Д.М. звернувся до суду з позовом до відповідачів про продовження строку для відчуження землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва іноземним громадянином.

В позові представник вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_4 набула право власності на земельну ділянку площею 4,7268 га, кадастровий номер :02:000:0206, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті ОСОБА_4 зазначену земельну ділянку було успадковано, її дітьми, сторонами по справі в рівних частинах, по 1/3 частини, про що видано відповідне свідоцтво про право на спадщину. Позивачка є громадянкою російської федерації, якій 27.06.2014 року надано посвідку на постійне проживання в Україні. З метою відчуження належної на праві власності частини земельної ділянки позивач звернулась до нотаріуса щодо посвідчення договору купівлі-продажу, однак нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з тим, що позивач пропустила строк відчуження земель сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину іноземцями, передбачений п.4 ст. 81 ЗК України, один рік, тобто строк закінчився 19.06.2020 року. Позивач вказала, що до 01.07.2021 року не було законом врегульовано питання про порядок відчуження земель сільськогосподарського призначення, та вважає, що її права порушено, у зв`язку із чим вона не має можливості розпорядитись належним їй майном, земельною ділянкою, шляхом укладеного договору купівлі-продажу у позасудовому порядку та вимушена звернутись до суду для захисту своїх прав з даним позовом. Просить суд задовольнити позовні вимоги по аналогії закону застосувавши положення ст. 251, ч. 3 ст. 1272 ЦК Ураїни.

Позивач у судове засідання не з`явилась. Представник позов підтримав та позовні вимоги просив задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлений належним чином, надіслали до суду заяву в якій просять суд розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги визнають.

У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін по справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов`язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

За змістом ст. ст. 41, 64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Суд встановив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія ННН №267639 виданого 19.06.2019 року державним нотаріусом Попілянської державної нотаріальної контори Житомирської області, позивачці ОСОБА_1 належить 1/3 частина земельної ділянки площею 4,7268 га, кадастровий номер :02:000:0206, яка розташована на території Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 8). З вказаного свідоцтва про право на спадщину вбачається, що інші дві частини земельної ділянки належать відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку позивачкою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 9).

Відповідно до (а.с.6) позивачка ОСОБА_1 являється громадянкою РФ, якій 27.06.2014 року надано посвідку на постійне проживання в Україні. Зареєстроване місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.4 ст. 81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Відповідно до ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.

З викладеного випливає, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати лише тільки громадянину України.

Таким чином, після отримання у спадщину та оформлення спадкових прав на земельну ділянку в 2019 році, позивач ОСОБА_1 мала протягом року відчужити належну їй земельну ділянку, тобто до 19 червня 2020 року.

На даний час позивачка має намір добровільно відчужити належну їй частину земельної ділянки, але при зверненні до державної нотаріальної контори з метою посвідчення договору купівлі-продажу, нотаріус відмовила їй у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з пропуском строку на відчуження земельної ділянки, про що винесла відповідну постанову ( а.с. 12).

Відповідно до норм ст. 127 ЦПК України, суд наділено повноваженнями щодо поновлення чи продовження строків, встановлених законом, за умови визнання причин його пропуску поважними.

Позивач вважала, що до даних правовідносин слід застосувати аналогію закону, і саме з цього виходила, обираючи спосіб захисту.

На підставі статті 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

На переконання суду, у даній справі неможливо застосувати аналогію закону, а саме, приписів ч.3 ст. 1272 ЦК України, відповідно до якої, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

В даному випадку, підстави для застосування аналогії закону відсутні, оскільки дані правовідносини врегульовані нормами Земельного кодексу України: ст.ст.81, 84, 140 ,145 ЗК України, вони регулюють порядок і строк відчуження земельної ділянки іноземним громадянином, якій відраховується з моменту переходу такого права і такий строк є преклюзивним і змінюватися не може.

Преклюзивні строки - це час, закінчення якого тягне за собою втрату самого права на власність, на користування чи на володіння.

Крім того, посилання позивача на статтю 127 ЦПК України, яка регулює поновлення процесуальних строків, є безпідставним, оскільки дана норма регулює питання поновлення та продовження саме процесуальних строків, тоді як встановлений ч.4 ст.81, ч.1 ст.145 ЗК України строк належить до матеріальних.

Одночасно суд констатує, що визначений вищевказаними нормами ЗК України однорічний строк для відчуження земельної ділянки відповідає засаді розумності та є цілком достатнім для виконання іноземним громадянином чи особою без громадянства свого обов`язку.

Наведені ж позивачем причини пропуску вказаного строку не є поважними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними чи істотними труднощами для виконання покладеного на нього ЗК України обов`язку по відчуженню успадкованої земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

Так, маючи з 2014 року посвідку на постійне проживання в Україні та мешкаючи в Україні, ОСОБА_1 мала бути обізнаний з законодавством держави, в якій проживає. Крім того, згідно ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Власність наділяє особу не лише відповідними правами на володіння, користування, розпорядженням своїм майном, а й зобов`язує (ч.1, 4 ст.319 ЦК України).

Також суд звертає увагу позивача, що приписи ч.4 ст.81 ЗК України є імперативними і превалюють над положеннями п.15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, якими встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Водночас Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» від 31 березня 2020 року, дозволено з 01 липня 2021 року продаж в Україні земельних ділянок (паїв) фізичним особам.

Отже, чинним законодавством України не передбачена можливість поновлення в судовому порядку строку для відчуження земельної ділянки, яка успадкована іноземним громадянином.

Крім того суд звертає увагу позивача на положення статті 145 ЗК України, яка визначає, що конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

З огляду на викладене не вбачається порушення принципу пропорційності, сформованого у сталій практиці ЄСПЛ та принципу непорушності права власності.

З викладеного випливає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а позов задоволенню не підлягає.

Суд покладає судові витрати у виді сплаченого судового збору, які понесенні позивачем, на останню відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 22, 81, 143, 145 ЗК України, ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Дмитрух Дмитро Миколайович до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про продовження строку для відчуження землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва іноземним громадянином - відмовити.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття.

Суддя: О. С. Цесельська