Справа № 761/4769/22
Провадження № 2/761/1371/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Дем`янчук С.Р.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки Подорожнього А.С. ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , 3-я особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович про визнання права власності у порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивачка), інтереси якої представлені адвокатом Подорожнім А.С., звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач-1), ОСОБА_5 (далі по тексту - відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус КМНО Каплун Ю.В. (далі по тексту - третя особа), в якому просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/24 частки квартири АДРЕСА_1 , та на 5/24 частки садового будинку АДРЕСА_2 .

Позов обґрунтовує тим, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що спадкодавець залишив заповіт від 21.05.2018, згідно з яким усе його рухоме і нерухоме майно, заповів своїм донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .. Окрім ОСОБА_1 та ОСОБА_5 інших спадкоємців за заповітом немає. Вказує, що спадкове майно складалось із нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, яке було набуте спадкодавцем під час перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , а саме: квартира АДРЕСА_1 , та садовий будинок АДРЕСА_2 . 28.07.2021 позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Буракової О.І. із заявою про прийняття спадщини. Зазначає, що 20.12.2021 представник позивачки звернувся до приватного нотаріуса КМНО Каплуна Ю.В. із заявою про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_6 , однак постановою від 20.12.2021 нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно. Позивачка вказує, що правовстановлюючі документи на зазначене нерухоме майно у неї відсутні і їх місцезнаходження їй невідоме. Оскільки ОСОБА_3 , яка є дружиною померлого ОСОБА_6 , а спадкове майно було набуте подружжям за час перебування у шлюбі, то їй належать права на від всього спадкового майна, а тому частка ОСОБА_3 становить 12/24 часток (як спільна сумісна власність подружжя) + 2/24 часток (обов`язкова частка) = 14/24 часток, інша частина майна належить позивачці та ОСОБА_5 як спадкоємцям за заповітом в рівних частках, а саме по 5/24 часток кожній.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.02.2022 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді СіромашенкоН.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.08.2022 відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в загальному позовному порядку.

09.06.2023 відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

Протокольною ухвалою суду від 15.04.2024 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, просили суд їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові.

Відповідачка-1 та її представник у судовому засіданні позов визнали частково, а саме в частині визнання за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/24 частки квартири, в частині будинку просили відмовити.

Відповідачка-2 у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась належним чином, причину неявки до суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала.

Третя особа у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутністю приватного нотаріуса, ухвалити рішення згідно чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 6811.

На момент смерті він перебував у шлюбі (з 26.10.1990 року) з відповідачкою ОСОБА_3 , що підтверджується що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2 , виданим відділом РАЦС Харківського РИК м. Києва 26.10.1990 року.

За життя спадкодавця подружжям було придбано спільне сумісне майно: квартиру АДРЕСА_1 , яка має загальну площу 57.7 кв. метра і складається із двох житлових кімнат площею 37.1 кв. метра, та садовий будинок № НОМЕР_3 в СТ «Південний», площею 70,30 кв.м., який розташований в АДРЕСА_3 .

Крім дружини, спадкоємцями ОСОБА_6 за законом першої черги були його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджуєтьс актовими записами про їх народження та актовим записом про реєстрацію шлюбу та зміну прізвища ОСОБА_5 ..

За життя, а саме 21.05.2018 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким, зокрема, заповів усе його рухоме і нерухоме майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в рівних частинах кожному.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру за №66064517 спадкова справа зареєстрована приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В..

З матеріалів спадкової справи №18/2021, наданих приватним нотаріусом КМНО Каплуном Ю.В., яка заведена щодо майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , всі спадкоємці ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , прийняли спадщину шляхом подання заяв про прийняття спадщини протягом 6 місяців після смерті спадкодавця.

Так, позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті батька, що підтверджується заявою від 28.07.2021 року. Відповідачка ОСОБА_5 22.09.2021 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. з заявою про прийняття спадщини.

Відповідачка ОСОБА_3 прийняла спадщину після смерті чоловіка, що підтверджується її заявою від 29.07.2021 року, зазначивши, що крім неї , спадкоємцями за законом є дочки померлого: ОСОБА_5 , 1968 року народження та ОСОБА_1 , 1973 рок ународження. Заяв про відмову від прийняття спадщини від ОСОБА_3 не подавалося.

На день смерті спадкодавця його дружина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , досягла пенсійного віку.

20.12.2021 ОСОБА_7 , як представник ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. із заявою про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті її батька ОСОБА_6 ..

20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо об`єкту спадкового майна - квартири АДРЕСА_1 , та садового будинку АДРЕСА_2 , з посиланням на те, що заявник не надала правовстановлюючих документів на зазначене нерухоме майно.

В судовому засіданні стороною відповідача ОСОБА_3 не спростовувалася та обставина, що оригінали правоустановчих документів, якими підтверджується право власності спадкодавця на нерухоме майно, що зазначено у заповіті, знаходяться у ОСОБА_3 , вказаних документів позивач не має.

Встановлені обставини свідчать, що позивач має перешкоди у оформленні спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на спадкове майно.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень статті 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують спадкоємці за законом (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1241ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Сутність права на обов`язкову частку полягає у тому, що на користь осіб, визначених у частині першій статті 1241 ЦК України, відкривається спадщина у вигляді половини від тієї частки, право на яку б належало їм при спадкуванні за законом, незалежно від того, яким є зміст заповіту.

При розрахунку обов`язкової частки у спадщині слід виходити з того, що розмір усієї спадщини береться за одиницю, а частка спадкоємця за законом визначається шляхом поділу усієї спадщини на кількість спадкоємців за законом, які закликаються до спадкування.

Оскільки після смерті спадкодавця спадкувати за законом мали б троє осіб, а саме: ОСОБА_1 (донька померлого), ОСОБА_5 (донька померлого) та ОСОБА_3 (дружина померлого), остання як непрацездатна вдова спадкодавця, успадкувала обов`язкову частку у спадковому майні у розмірі від усього спадкового майна, а спадкоємці за заповітом ОСОБА_1 та ОСОБА_5 відповідно успадковують за заповітом 14/24 частин від спадкової маси, а саме кожен з 2х зазначених спадкоємців по 5/24 частин.

Норми статей 57, 60СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна.

Відповідно до частини першої статті 60СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення статті 60СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Відповідно до статті 63СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70СК України ).

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц., а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17.

Згідно ст.71 Закону України "Про нотаріат" у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Підпунктом 4.21 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Відповідач ОСОБА_3 не відмовлялася від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Презумпція спільності майна подружжя у розглядуваній справі її учасниками не спростована.

Таким чином, оскільки позивачка прийняла спадщину, але нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; винятковим способом захисту прав позивачки є визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку, так як між сторонами виник цивільно-правовий спір, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом підлягають задоволенню та за нею необхідно визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/24 частки квартири АДРЕСА_1 , та на 5/24 частки садового будинку АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст.1-4, 19,89,258,259,263,264,265,268,273 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 203, 204, 215, 216, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1270 ЦК України, ст.ст.60, 70 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , 3-я особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Юрій Вікторович про визнання права власності у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом на 5/24 частки квартири АДРЕСА_1 , та на 5/24 частки садового будинку АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Сіромашенко