Справа № 466/5454/24
Провадження № 2/466/1814/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2024 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючий суддя Едер П. Т.

секретар с/з Костюк В. С.

з участю: позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

у с т а н о в и в:

21 травня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Просили ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 та судові витрати покласти на позивачів (а. с. 1-3).

Стислий виклад позицій сторін.

Обґрунтування позивачів.

Згідно викладеного в позовній заяві, позивачі обґрунтовують позовні вимоги наступним.

Квартира АДРЕСА_1 належить Львівській територіальній громаді в особі Львівської міської ради.

Сторони по справі є особами, які за вказаною адресою мають зареєстроване місце проживання, однак проживають у квартирі лише позивачі.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 2006 році виїхав у Республіку Італія з метою роботи та постійного проживання. Разом із собою ОСОБА_4 вивіз свого сина, відповідача по справі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на той час виповнилося два роки. З цього часу відповідачі жодного разу у спірне житло не поверталися.

Позивачі зазначили, що за зареєстрованим місцем проживання у відповідачів не залишилося жодних належних їм предметів побуту, меблів, одягу, будь-яких речей тощо. Упродовж усього часу їхньої відсутності в Україні, жодним чином не брали участі в утриманні жилого приміщення, не сплачували комунальних послуг, не брали дольової участі у генеральному та поточних ремонтах у квартирі, взагалі не цікавилися жилим приміщенням, тобто втратили будь-який інтерес до вказаного житла, оскільки постійно проживають за кордоном та наміру повертатися в Україну не мають. Крім того, за доводами позивачів, відповідачі отримали іноземне громадянство у Республіці Італія.

Позивачі додатково вказали, що спірну квартиру в користування отримали їхні батьки у 1985 році, згодом після їхньої смерті та до дня своєї смерті головним квартиронаймачем був їхній старший рідний брат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Наголосили, що відповідачі не є однією сім`єю з позивачами, їхня еміграція за кордон не була жодним чином пов`язана з інтересами позивачів.

Факт тривалого непроживання відповідачів у квартирі позивачі підтверджують Актами ТзОВ «УК «Збоїща» № 405 від 14.11.2023, № 4 від 11.01.2024, № 21 від 19.03.2024, № 38 від 11. 05.2024.

Відповідачі у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подали.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 24 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 01 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин, оцінка доказів та висновки суду.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх уповноважений представник адвокат Стех Ю. Я., надали пояснення, що аналогічні викладеному в позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судове засідання повторно не з`явилися, 01.08.2024 адвокат позивачів ОСОБА_3 долучив до матеріалів справи письмові заяви відповідачів, у котрих останні не заперечили щодо позовних вимог про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, просили розгляд справи проводити у їх відсутності за участі адвоката Стеха Ю. Я. та з врахуванням їхніх заяв, наданих суду адвокатом Стех Ю. Я.

Заслухавши пояснення позивачів та їхні покази як свідків, доводи представника позивачів, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог, їх відповідності закону та необхідності їх задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами наступне.

Цей спір виник з правових відносин щодо користування житловим приміщенням.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом ст. ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Згідно зі статтею 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до довідки № 80, виданої ТзОВ «УК «Збоїща» 18.03.2024, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 9).

Факт тривалого непроживання відповідачів у квартирі підтверджується Актами ТзОВ «УК «Збоїща» № 405 від 14.11.2023, № 4 від 11.01.2024, № 21 від 19.03.2024, № 38 від 11. 05.2024 (а. с. 10, 11, 12, 13).

Судом під час розгляду справи задоволено клопотання представника позивачів про допит останніх як свідків.

Свідок ОСОБА_1 , крім того, що підтримала викладені факти у позові показала, що через родича, який підтримує відносини з відповідачами, повідомила останніх про позов до них і попросила на нього відреагувати. Згодом, до неї зателефонував водій, який їздить в Республіку Італія і повідомив, що має передати їй пакет документів. Таким чином, вона позивач, передала заяви відповідачів до суду. Чому відповідачі самостійно не направили заяви до суду їй не відомо. Відносин з відповідачами і спілкування з ними не підтримує.

Свідок ОСОБА_2 надав аналогічні показання, викладені у позові.

Таким чином, доводи позивачів та обґрунтування позовних вимог судовим розглядом не спростовано.

Згідно заяв відповідачів такі позовні вимоги визнають, заперечень доводів позивачів не надали (а. с. 28-29, 32).

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник вправі вимагати усунення перешкод, пов`язаних з володінням, користуванням та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відомості про зняття з реєстрації вносяться до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до ст. 7 вищевказаного Закону, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У ст. 72 Житлового кодексу України зазначено: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У ч. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» зазначено наступне: «Відповідно до ст.107ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо)».

З огляду на вищевикладене, надавши правову оцінку доводам та доказам у справі, суд дійшов висновку, що позов є підставним, вимоги Позивача ґрунтуються на вимогах закону, докази на які позивач посилається є належними та допустимими, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 11, 12, 13, 77, 81, 141, 247, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 28 серпня 2024 року.

Суддя П. Т. Едер