Справа № 645/3835/23
Провадження № 2/645/162/24

Р І Ш Е Н Н Я
07 серпня 2024 року місто Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Сілантьєвої Е. Є.,
за участі секретаря судового засідання Ятлової Ю.В.,
позивача - ОСОБА_1 ;
представника ОСОБА_1 адвоката Киричко Людмили Степанівни, яка діяла на підставі договору № 34/23-1 про надання правової допомоги від 24 липня 2023 року та свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю № 206 від 28.12.2001 року;
відповідача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та розірвання шлюбу, -
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що сторони перебувають у шлюбі з 19.11.2011 року по даний час, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, повторно виданим 05.11.2020 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.12.2012 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 758, а також сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26.04.2016 року Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 225. Крім того, позивач має неповнолітнього сина від першого фактичного шлюбу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 14.03.2008 року Фрунзенським відділом РАЦС Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 204. Всі діти на даний час проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_3 , як внутрішньо переміщені особи, зареєстровані, але фактично не проживають за адресою: АДРЕСА_4 . Син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрований, але фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 є багатодітною матір`ю, що підтверджується Посвідченням НОМЕР_3 , виданим Комітетом у справах сім`ї, молоді та спорту по Немишлянському району м. Харкова 09.04.2019 року, та посвідченнями, виданими на дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Діти знаходяться на спільному матеріальному забезпеченні. Відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу на їх утримання, але в недостатній мірі. Участі у вихованні дітей не приймає, успіхами та здоров`ям дітей не цікавиться, з вчителями школи не спілкується, батьківські збори не відвідує, з дітьми не зустрічається та не спілкується. На даний час в провадженні Фрунзенського районного суду м. Харкова знаходиться позовна заява про стягнення з відповідача аліментів на спільних дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , справа № 645/3184/23. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач порушує подружню вірність та втратив інтерес до сім`ї і дітей. З 01.01.2023 року по даний час сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільне господарство та спільний сімейний бюджет, не підтримують шлюбно-сімейні відносини. На розірвання шлюбу відповідач погодився. Позивач вважає, що шлюб розпався і подальше його збереження суперечить її інтересам та інтересам дітей. На примирення вона не згодна. Після розірвання шлюбу бажає залишити своє прізвище « ОСОБА_10 » без змін. Вирішити майновий спір у добровільному порядку ОСОБА_2 не бажає бо на його думку все майно належить тільки йому. В період шлюбу та спільного проживання, на спільні сімейні кошти сторонами було придбано майно житловий будинок по АДРЕСА_1 ; автомобіль марки ВАЗ 210990-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 4-х кімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2 ; тренажери для спортивного залу.
Також позивач зазначає, що перед народженням молодшого сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вона не могла справлятися з веденням бізнесу самостійно, так як вже мала двох неповнолітніх дітей. За спільною домовленістю, вона вирішила припинити свою підприємницьку діяльність і весь свій бізнес у березні 2016 року безоплатно передала відповідачу ОСОБА_2 , так як він ніде не працював і мав достатньо часу для зайняття діяльністю фітнес-центру - тренажерного залу «Титан», розташованого за адресою: АДРЕСА_6 . Це підтверджується роздруківкою із сайту «Дія» про ліквідацію ФОП ОСОБА_1 30.12.2016 року, листом ГУ ДПС у Харківській області (Немишлянський район м. Харкова) про реєстрацію 28.03.2016 року ОСОБА_2 ФОПом діяльність фітнес-центрів та реєстрацію його платником єдиного податку, інформацією стосовно тренажерного залу «Титан», розташованого за адресою: АДРЕСА_6 . Таким чином, в період шлюбу на спільні кошти придбали майна на загальну суму 711 960.32 грн. (109 682 +135 309 + 148 069.32 + 318 900). Це означає, що кожному із подружжя на його ідеальну частку виділяється майна на суму 355 980.16 гривень (711 960.32 : 2).
Оскільки у добровільному порядку сторони не можуть поділити майна, позивач була вимушена звернутись до суду.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07.08.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито позовне провадження, вирішено здійснювати розгляд зазначеної справи в порядку загального позовного провадження, у справі призначено підготовче засідання.
тисяч доларів США. 15.04.2013 року мати позивача ОСОБА_11 придбала двокімнатну квартиру фактично за їхні спільні з позивачем кошти. Це було зроблено на прохання позивача. Мати позивача була літньою хворою людиною, жила на одну невелику пенсію, грошей на придбання двокімнатної квартири та здійснення в ней ремонту в неї не було. Звичайно ж, матір позивача не була реальним покупцем квартири, її сторони використовували лише формально саме за проханням позивача. Позивач у позові навмисно приховує від суду (не вказує) вартість придбання вищезазначеної двокімнатної квартири задля приховування
реальної ціни, за яку вона була придбана, задля приховування різниці в ціні придбання та продажу, а також витрат спільних коштів на ремонт квартири. Вказана двокімнатна квартира була продана за суму, еквівалентну 25 тисячам доларів США виключно за рахунок того, що він та позивач витратили на ремонт в цій квартирі матері позивача суму, еквіваленту 10 тисячам доларів США. За спільною згодою сторони придбали чотирьохкімнатну квартиру як спільну сумісну власність. На придбання чотирьохкімнатної квартири витратили 10 тисяч доларів США спільних коштів від продажу двокімнатної квартири, 15 тисяч доларів США - спільних коштів готівкою, які зберігали спільно, а також 4 тисячі доларів США, про які зазначено в позові. Відповідач вважає, що ця квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу відповідно до закону в рівних частинах. Крім того відповідач зазначає, що категорично заперечує проти визнання за ним права власності в цілому на тренажери та інше майно в кількості 81 одиниця, які знаходяться в тренажерному залі «Титан» за адресою: АДРЕСА_6 ринковою вартістю 318 900,00 грн. та стягнення з нього на користь позивача частини вартості обладнання тренажерного залу. Це обладнання було придбано приблизно 10 років тому, має великий знос, значно втратило цінність. Ринкова вартість цього обладнання, яка зазначена позивачем, є надуманою та не відповідає фактичної вартості на час розгляду справи. Позивачем при підготовці позову не зроблено оцінку ринкової вартості спортивного обладнання на час звернення до суду, встановити справжню вартість цього обладнання з урахуванням зносу неможливо. Відповідач згоден на рівноцінний поділ цього обладнання, готовий за рішенням суду передати половину обладнання, яке позивач може використати для організації спортивного залу, наприклад, в с. Південному. Стосовно житлового будинку літ. «А-1» АДРЕСА_1 відповідач визнає, що цей будинок, набутий подружжям за час шлюбу, належить позивачеві та відповідачеві на праві спільної сумісної власності. Будинок не є неподільною річчю та підлягає поділу між подружжям в рівних частинах. Відповідач не заперечує проти визнання права власності подружжя на цей будинок та визнання судом права власності: 1/2 частини будинку - за позивачем, 1/2 частини - за відповідачем. Також відповідач не заперечує проти визнання за ним права власності на автомобіль ВАЗ - 210990-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, який знаходиться у нього у користуванні, з компенсацією відповідачеві половини його вартості відповідно до звіту про оцінку, проти розірвання шлюбу, зареєстрованого 19.11.2021 Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 225 та не заперечує проти проживання двох спільних дітей разом з матір`ю після розірвання цього шлюбу.
20.09.2023 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли заперечення, в яких відповідач зазначає, що всі обставини придбання квартири за адресою: АДРЕСА_10 він виклав у своєму відзиві, ці обставини відповідають дійсності. На переконання відповідача, суд, виходячи з принципу спільності, повинен визнати за позивачем 1/2 частину квартири, 1/2 частини - за відповідачем. В сімейному житі він завжди керувався такими принципами сімейного життя як принцип повної рівності чоловіка і жінки в особистих і майнових правах, а також принципом моральності. Він завжди сімейні спільні кошти без будь-яких умов витрачав на сім`ю, на придбання квартири матір`ю відповідача, на придбання вищевказаної квартири, оформлену на позивача, витрачав особисті на спільні кошти на ремонт квартири матері позивача. Не мав намірів розлучатися, до дітей та сім`ї загалом ставився з повагою та любов`ю. Крім того зазначив, що на його думку позивач заздалегідь підготувалася до розлучення, обставини продажі та придбання майна планувала так, щоб формально виглядало нібито все купувала за особисті кошти. Впевнений, що це робилося за порадою досвідчених юристів, усвідомлених у тому, що уся судова система країни у подібних спорах працює на жінку. Ані у матері позивача, літньої хворої жінки, ані у позивача особистих коштів на придбання квартир та здійснення коштовного ремонту квартир ніколи не було, всі гроші заробляв відповідач, навіть тоді, коли формально підприємницею була оформлена позивач. У своїй відповіді на відзив позивач визнає, що вона ніколи не займалася бізнесом, пов`язаним з наданням послуг у сфері фітнес-центрів. Вона практично ніколи не працювала та не заробляла грошей, а на придбання квартир десь «знаходила» ці кошти. Практично усі спільні кошти були зароблені у цьому фітнес-центрі, де працював відповідач. Відповідач не вважає зароблені гроші особистими, вони є спільними. Відповідач ніколи не переймався оформленням майна, на відміну від позивача, не вважав важливим, на кого оформлено майно, якщо воно придбано за спільні кошти. Під час оформлення купівлі-продажу вищезазначеної квартири він був впевнений у тому, що нотаріус оформлює квартиру як спільну власність. При цьому нотаріус особисто запитувала позивача і відповідача, на які кошти купується квартира. Сторони спільно відповіли нотаріусу про те, що квартира купується на спільні кошти. Якщо б мова йшла про оформлення квартири як особистої приватної власності позивача, відповідач би ніколи не погодився на це, не витрачав би спільні та особисті кошти, не робив коштовних ремонтів в квартирі матері позивача. Щодо житлового будинку літ «А-1» АДРЕСА_1 відповідач вважає абсурдним вимоги щодо визнання судом права користування спільною власністю подружжя, оскільки відповідач не перешкоджає позивачеві користуватися спільним майном. Цей будинок придбаний під час шлюбу за спільні кошти, є спільною сумісною власністю подружжя, не є предметом спору у цій справі. Наявність право власності на землю під будинком в одного з подружжя не позбавляє чоловіка або дружину права спільної власності на будинок. Навіть при поділі майна (будинку) суди України при вирішенні справ цієї категорії визнають спільною власністю будинок і землю, на якій розташований будинок, незалежно від того, на кого з подружжя оформлено право власності на землю. Із позовною заявою про поділ цього будинку відповідач буде звертатися до суду окремо в межах строків позовної давності. Сьогодні немає негайної потреби у поділі, на це майно розповсюджується принцип спільності подружжя, користування позивачем цим будинком не порушує права відповідача. Безпідставним на надуманим є вимоги та твердження позивача про те, що оцінку вартості спортивного обладнання повинен робити відповідач. Це обов`язок позивача визначати вартість майна, якщо він вимагає собі грошової компенсації замість частини майна, яке йому належить на праві спільної власності. Відповідач проти виплати грошової компенсації позивачеві за вказане майно. Позивачем при здійсненні, так званої, оцінки обладнання приводиться приклад та порівняння зі спортивним обладнанням іншого виробника, набагато коштовного обладнання аніж старе майно, яке придбалося дуже давно. Відповідач надає суду світлини цього обладнання, яке зберігається у відповідача. Відповідач готовий передати половину цього майна відповідачеві добровільно або за рішенням суду. Відповідач проти задоволення вимог позивача щодо грошової компенсації відповідачеві за частину майна, яку самостійно, на свій розсуд визначив позивач. Відповідач не заперечує проти розлучення але вважає підстави, зазначені позивачем у позові, такими, що не відповідають дійсності. Позивач, як з`ясувалося, заздалегідь готувалася до розлучення але просто чекала, коли на спільні кошти придбає нерухоме майно, значну частину коштів від продажу квартири матері залишить собі, на спільні кошти придбає чотирьохкімнатну квартиру, через приватизацію землі залишить собі приватний будинок, придбаний за спільні кошти, та через суд доб`ється, щоб тато сплачував шалену суму аліментів на дітей до досягнення ними 23 років. Насправді, метою позивача було та є бажання відібрати собі через суд та маніпуляції при оформленні все спільне майно подружжя, добитися сплати відповідачем великих сум аліментів на дітей та насолоджуватися життям, міняючи партнерів.
26.09.2023 від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява (про збільшення позовних вимог), в якій позивач уточнила позовні вимоги з урахуванням зробленої оцінки майна, що підтверджується Звітом про незалежну оцінку вартості спортивних тренажерів, з метою визначення їх ринкової вартості. Оцінка зроблена СОД ФОП ОСОБА_13 та просила збільшити розмір позовних вимог щодо оцінки ринкової вартості тренажерів та іншого майна, яке знаходиться в тренажерному залі «Титан», розташованому за адресою: АДРЕСА_6 . Виділити в користування ОСОБА_1 на її частину у праві спільної сумісної власності подружжя: 1. Житловий будинок літ. «А-1» АДРЕСА_1 , загальною площею 63.4 кв.м, житловою площею 45.2 кв.м; надвірні будівлі: гараж літ. Б; сарай літ. В; літня кухня літ. Г; теплиця літ. Д; альтанка літ. Е; паркан №1; ворота № 2, ворота № 3; літній душ № 4; туалет № 5; зливна яма № 6, ринковою вартістю 109 682 грн. 2. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 7/100 частини квартири АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 74 034.66 грн., в порядку поділу спільного майна подружжя, в порядку ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України. 3. Припинити право ОСОБА_2 у спільному майні на 7/100 частини квартири АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 74 034.66 грн., в порядку ст. 365 ЦК України, та визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/100 частини квартири АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 74 034.66 грн. Всього в порядку поділу спільного майна подружжя виділити ОСОБА_1 майна на суму 257 751.32 грн. (109 682 + 74 034.66 + 74 034.66), що на 257 939.84 грн. менше, ніж припадає на її ідеальну частку (515 691.16 257 751.32). 4. Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 86/100 частини квартири АДРЕСА_2 , ринковою вартістю 909 568.68 грн., набуті нею під час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, в порядку п. 3 ч.1 ст. 57 СК України. За ОСОБА_2 на його частину у праві спільної сумісної власності подружжя: 1. Визнати, в порядку поділу спільного майна подружжя, право власності на автомобіль марки ВАЗ 210990-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , червоного кольору, ринковою вартістю 135 309 грн. 2. Визнати право власності на тренажери та інше майно, які знаходяться в тренажерному залі «Титан» за адресою: м. Харків, вул. Танкопія 23, за оцінкою СОД ФОП ОСОБА_13 , за відповідачем. Всього виділити ОСОБА_2 майна на суму 773 631 грн. (135 309 + 638 322), що на 257 939.84 грн. більше, ніж припадає на його ідеальну частку (773 631 - 515 691.16). Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 257 939,84 грн. грошової компенсації замість її частки в праві спільної сумісної власності на майно (515 691.16 - 257 751.32). Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5 000 грн., 2 000 грн. та 1 500 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 1073.60 грн., 11 673.21 грн. та 1 597.11 грн. Шлюб, укладений 19.11.2011 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Фрунзенському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис за № 478, розірвати.
16.10.2023 від ОСОБА_2 надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якій відповідач зазначає, що в уточненій позовній заяві позивач просить збільшити розмір позовних вимог на підставі оцінки ринкової вартості тренажерів та іншого майна, яке знаходиться в тренажерному залі «Титан», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 23. Позивачем до уточненої позовної заяви додано звіт про незалежну оцінку вартості спортивних тренажерів та Висновок про вартість майна, складені суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_13 , з яким він не погоджується, оскільки він не відповідає вимогам ст. ст. 102, 106 ЦПК України.
19.10.2023 від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив на уточнену позовну заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивачка вказує, такий Звіт є юридично нікчемним, оскільки він є неповним та таким що не відповідає дійсності. Так, у звіт не включено: жим ногами і присідання Bodysoli, гомілка сидяча, розгинач стегон сидячі, згинач стегон в положенні лежачі, штанги олімпійські, гриф, диски, млинці сталеві, 50, 80, 100, 120 кг, млинці, диски для штанги, ресепшен із тумбою, гантельний ряд + 3-х ярусна стійка, гіперекстензія горизонтальна, лавка преса регул., боксерський мішок, гриф W-подібний з підшипниками, лава регульована мобільна, дельта машина, Т-подібна тяга з упором ноги, лава для преса регул., телевізор, дзеркала для спортзалу. На думку позивача, це означає, що ОСОБА_2 частково погодився з оцінкою спортивних снарядів та іншого майна, вказаного позивачем в уточненій позовній заяві про збільшення розміру позовних вимог і не звертався до оцінювача за оцінкою вище вказаного майна.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25.10.2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили уточнену позовну заяву від 26.09.2023 року, задовольнити у повному обсязі на підставах, викладених в ній. Також, у судовому засіданні позивач визначилася з обсягом та найменуванням тренажерів, яка просила виділити їй у власність.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного.
Судом встановлено, що 19.11.2011 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклали шлюб, який зареєстровано Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 478 (відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 ). Після одруження прізвище позивача « ОСОБА_15 » змінено на « ОСОБА_10 ». У шлюбі народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.12.2012 року серії НОМЕР_5 , виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26.04.2016 року серії НОМЕР_6 , виданого Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується наданими поясненнями сторін та представником позивача, що дійсно між позивачем та відповідачем сімейні відносини припиненні, подружнього господарства не ведуть, між ними немає взаєморозуміння, у зв`язку з чим збереження сім`ї не можливо, відповідач висловив згоду на розірвання шлюбу. Клопотань про надання часу на примирення сторони не заявили.
Зважаючи на те, що між сторонами у даній справі укладено шлюб, який зареєстровано у встановленому законом порядку, беручи до уваги позовні вимоги, вбачається, що між сторонами склалися шлюбно-сімейні правовідносини, зокрема щодо розірвання шлюбу, а тому суд застосовує до них наступні норми права.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.
За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України та ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно положень частини третьої статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст. ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.
Суд, з`ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим.
Враховуючи вищевикладене, а також з огляду на визнання відповідачем позову, яке є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо поділу майна подружжя.
Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.
Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.
При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)).
Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).
Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту.
Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ в інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога це поділ майна подружжя, і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Тобто, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі.
Сторони не заперечують того факту, що вказаний житловий будинок був придбаний у період шлюбу та за сумісні кошти.
Суд зазначає, враховуючі вищезазначені правові норми, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.
Отже, житловий будинок, літ. «А-1» з надвірними будівлями, загальною площею 63.4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 є сумісною власністю подружжя та при розподілу майна подружжя, суд припиняє право спільної сумісної власності подружжя та визначає право особистої приватної власності по частині домоволодіння за кожним.
Факт наявності конфліктів між сторонам та напружені відносини, на які посилається позивач як на підставу виділення їй на праві особистої власності вказаного будинку, не може бути підставою для скасування презумпції права спільної сумісної власності.
Також, судом встановлено, що під час шлюбу набуто автомобіль марки ВАЗ, комерційний опис: 210990-20, рік випуску: 2006, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_2 , власник: ОСОБА_1 , дата реєстрації: 19.03.2021, номер документа: СХВ 606527, орган, що видав: ТСЦ 6342 (том 1 а.с. 68-70).
Відповідно до Звіту про визначення вартості майна від 11.07.2023 року ринкова вартість об`єкта незалежної оцінки автомобіля ВАЗ 210990-20, 2006 року випуску, на дату оцінки становить 135309,00 (сто тридцять п`ять тисяч триста дев`ять) грн. з урахуванням ПДВ (том 1 а.с. 73-91).
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1 та 2 ст. 71 СК України).
Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Враховуючи, що спірний автомобіль знаходиться в користуванні відповідача, а позивачка згодна одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд приходить до висновку, що вказаний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу спірного транспортного засобу з визнанням за ним права власності на цей автомобіль, із стягненням з відповідача на користь позивачки 1/2 частини його вартості.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постанові від 25 травня 2020 року у справі № 347/955/16.
Позивачем наданий звіт з оцінки рухомого майна автомобіля, зробленого оцінювачем ОСОБА_16 , який при визначенні вартості автомобіля судом приймається за основу, оскільки відповідачем не надано свого розрахунку вартості автомобіля та сторони не заявляли клопотання про призначення товарознавчої експертизи.
У судовому засіданні позивач вказувала, що на придбання вказаної квартири були витрачені кошти від продажу квартири, яка належала їй на праві особистої власності у порядку спадкування після смерті матері.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1625 вбачається, що ОСОБА_18 , ОСОБА_19 передали у власність ОСОБА_11 , а ОСОБА_11 прийняла у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 44,3 кв.м. (том 1 а.с. 122).
З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.12.2017 року встановлено, що державний нотаріус Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Стрельников А.С. посвідчив, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н.В. 15 квітня 2013 року, зареєстрованого у реєстрі за № 1629, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_11 , 1940 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , є її дочка, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з квартири АДРЕСА_7 (том 1 а.с. 124).
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.04.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаврилюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1625 вбачається, що ОСОБА_18 , ОСОБА_19 передали у власність ОСОБА_11 , а ОСОБА_11 прийняла у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_7 , житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 44,3 кв.м. (том 1 а.с. 122).
Частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень пункту 2 частини першої ст. 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
Норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Саме про таке застосування норм статей 57, 60 Сімейного кодексу України зазначено у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15.
Судом встановлено, що спірне нерухоме майно було придбано під час перебування сторін у офіційному шлюбі.
Отже, суд визнає за позивачем ОСОБА_1 право особистої власності на 508/1000 частин квартири АДРЕСА_2 , та в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 246/1000 частини квартири АДРЕСА_2 , а за ОСОБА_2 - 246/1000 частини квартири АДРЕСА_2
Крім того, судом встановлено, що за час шлюбу подружжям було придбано тренажери та інше майно, які знаходяться в тренажерному залі «Титан» за адресою: АДРЕСА_6 , а саме: турник-бруси - 1 шт.; жим ногами + гак Bodysolid - 1 шт.; гомілка сидячі Vadraari - 2 шт.; розгинач ніг сидячі на вільних терезах Vadraari - 2 шт.; розгинач ніг лежачі на вільних терезах Vadraari - 2 шт.; тяга верхнього блоку вантажоблочний Vadraari - 1 шт.; тяга до себе вантажоблочний Vadraari - 1 шт.; бігові доріжки - 2 шт.; силова рама - 1 шт.; гриф олімпійський - 3 шт.; блин 5 кг - 12 шт.; блин 10 кг - 7 шт.; блин 20 кг - 9 шт.; ресепшен - 1 шт.; кроссовер вантажоблочний - 1 шт.; гантельний ряд + стійка - 1 шт.; жим лежачі - 2 шт.; тренажер Скотт сидячі Vadraari - 1 шт.; гіпертензія нерегул. Vadraari - 1 шт.; лавка преса нерегул. Vadraari - 1 шт.; груша боксерська - 1 шт.; гриф Е Z - 1 шт.; смит Vadraari - 1 шт.; лавка регульована Vadraari - 1 шт.; тяга з упором у груди на вільних терезах Vadraari 1 шт.; дельта машина Vadraari - 1 шт.; жим ногами під кутом 45 градусів Vadraari - 1 шт.; жим під кутом вверх Vadraari -1 шт.; Т-тяга - 1 шт.; гіпертензія регул. 1 шт.; лавка преса регул. 1 шт.; магнітофон - 2 шт.; телевізор Smart 2022 р. випуску 1 шт.; дзеркала - 15 шт.
Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості спортивних тренажерів від 21.09.2023 року (наданого позивачем) загальна ринкова вартість індивідуально визначеного рухомого майна, переліченого в звіті, на дату оцінки становить 638322 (шістсот тридцять вісім тисяч триста двадцять дві) грн. без урахування мита, акцизного збору та ПДВ (том 2 а.с. 86-154).
Також до суду відповідачем надано Звіт з оцінки рухомого майна від 03.10.2023 року. Відповідно до наданого звіту ринкова вартість рухомого майна тренажерів та дзеркал, перелічених в звіті, на дату оцінки становить 109943,00 (сто дев`ять тисяч дев`ятсот сорок три) грн. (том 2 а.с. 173-204).
У судовому засіданні сторонам було роз`яснене право призначення судово-товарознавчої експертизи для визначення вартості тренажерів саме судовим експертом, але сторони не висловили бажання у проведення товарознавчої експертизи.
Виходячи з наведеного, суд, вирішуючи спір, приходить до висновку, що обидва звіти про вартість тренажерів у відсотковому співвідношенні узгоджуються між собою для визначення цілей розподілу сумісного майна подружжя.
Так, сторони у судовому засіданні не заперечували проти розподілу вказаних тренажерів порівну. Але, щодо тренажерів - блокова рамка Sport Fit (1206) 105 кг, Sport Fit Optimal. з захистом грузоблока; гіпертензія горизонтальна Sport Fit (1135); боксерський мішок, лава регульована мобільна Intel AtletikаGym (ВТ202 2); важільна тяга Sport Fit (1310); лава для жиму під кутом вгору Sport Fit (1104) не прийшли до згоди та кожним просив визнати вказані тренажери за ним.
Таким чином, за позивачем в порядку розподілу майна визнається право власності на тренажери, на загальну суму 319632 грн, а відповідачу на 318291,00 грн. і тому з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 1341,00 грн.
Також суд зазначає, що у судовому засіданні вивчались наступні документи.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії АЖ № 570680 встановлено, що ОСОБА_1 з 25.02.2011 року зареєстрована як фізична особа-підприємець. Види діяльності: 51.47.9 оптова торгівля іншими непродовольчими товарами споживчого призначення, н.в.і.г., 92.62.0 інша діяльність у сфері спорту, 74.12.0 діяльність у сфері бухгалтерського обліку та аудиту, 52.48.9 роздрібна торгівля іншими непродовольчими товарами, н.в.і.г., 52.12.0 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах без переваги продовольчого асортименту (том. 1 а.с. 127).
Як встановлено судом та не спростовувалось позивачкою, ФОП ОСОБА_1 , ставка податку: 20%, стан: ліквідовано, дата зняття з обліку: 30.12.2016 (том 1 а.с. 151).
Вказані документи свідчать про проведення сторонами підприємницької діяльності під час перебування у шлюбі та не можуть бути підставою для збільшення долі позивача у сумісному майна при розподілу майна подружжя.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, ознайомлення з матеріалами справи, тощо, на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу суду надано договір № 34/23-1 про надання правової допомоги від 24.07.2023 року, додаток № 1 до договору № 34/23-1 про надання правової допомоги від 24.07.2023 року з сумою гонорару, квитанція № 34/23-1 про оплату суми у розмірі 5000 грн та акт про виконання договору № 34/23-1 про надання правової допомоги від 24.07.2023 року
Вказані витрати пов`язані з розглядом вказаної справи, та документально підтверджені та доведені, є, на думку суду, дійсними, обґрунтованими, розумними і співмірними відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін і тому піддягають стягненню з відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 24, 56-57, 60, 62-63, 69-72, 105, 110-112 СК України, ст. ст. 50, 52, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 77, 78, 81, 141, 259, 263-265, ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.
Шлюб, зареєстрований 19 листопада 2011 року Фрунзенським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 478, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - розірвати.
Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище « ОСОБА_10 ».
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 на праві приватної власності на частину житлового будинку літ. «А-1» АДРЕСА_1 , загальною площею 64,4 кв.м, житловою площею, 45,2 кв.м; надвірні будівлі: гараж літ. «Б»; сарай літ. В; літня кухня літ. Г; теплиця літ. Д; альтанка літ. Е; паркан № 1; ворота № 2; ворота № 3; літній душ № 4; туалет № 5; зливна яма № 6.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на частину житлового будинку літ. «А-1» АДРЕСА_1 , загальною площею 64,4 кв.м, житловою площею, 45,2 кв.м; надвірні будівлі: гараж літ. «Б»; сарай літ. В; літня кухня літ. Г; теплиця літ. Д; альтанка літ. Е; паркан № 1; ворота № 2; ворота № 3; літній душ № 4; туалет № 5; зливна яма № 6.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 на праві приватної власності на 754/1000 частин квартири АДРЕСА_2 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 на праві приватної власності на 246/1000 частин квартири АДРЕСА_2 .
У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності на верстат комбінований Sport Fit (1109), голень сидя Sport Fit; розгинач стегон Sport Fit; згинач стегна в положенні лежачи розгинач стегон Sport Fit; блок для м`язів спини (верхня тяга) Sport Fit; бігова доріжка Fitlogic Т-18С; силова рама Sport Fit; дві штанги олімпійські, гриф, диски, млинці сталеві 50,80,100,120 кг; 14 млинців, дисків для штанги Ivanko USA, Gade 5 мм; ресепшен із тумбою; лава для жиму горизонтальна Sport Fit (1103); лава Скотта SF1106; гіпертензія горизонтальна Sport Fit (1135); лава для преса регульована Sport Fit (1120); боксерський мішок ; гриф W-подібний Stein з підшипниками; лава регульована мобільна Intel AtletikаGym (ВТ302 2); важільна тяга Sport Fit (1310); жим ногами під кутом Sport Fit (1302); лава для жиму під кутом вгору Sport Fit (1104); Т-подібна тяга з упором ноги Sport Fit (1314); лава для преса, що регулюється Intel AtletikGym (ST311); телевізор Samsung QE55Q60CAUXUA; дзеркала для спортзалу 15 шт.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості спортивних тренажерів в сумі 1341 (одна тисяча триста сорок одну) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація щодо учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_11 , фактично проживає, згідно довідки від 19.04.2022 року № 6324- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, за адресою: АДРЕСА_12 , паспорт НОМЕР_9 виданий Фрунзенським РВ в м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 14.05.2013,

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_13 , паспорт НОМЕР_11 виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 14.05.2013.

Повний текст судового рішення складено 16.08.2024.

Головуючий суддя -