Постанова

Іменем України

14 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 564/1981/22

провадження № 61-18348св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Костопільський центр первинної медичної допомоги» Костопільської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Костопільський центр первинної медичної допомоги» Костопільської міської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2023 року у складі судді Грипіч Л. А. та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Ковальчук Н. М., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ від 05 вересня 2022 року № 144-к/тр про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників; поновити її на роботі в Комунальному некомерційному підприємстві «Костопільський центр первинної медичної допомоги» Костопільської міської ради (далі - КНП «КЦПМД» ) на посаді сестри медичної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 2 з 06 вересня 2022 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення середньої заробітної плати за один місяць.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначала, що вона розпочала свою трудову діяльність в Костопільській центральній районній лікарні з 09 вересня 2002 року на посаді дільничної медичної сестри дитячої поліклініки. Наказом від 23 січня 2013 року № 3 її прийнято на посаду сестри медичної загальної практики сімейної медицини амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2 КНП «Центр первинної медичної допомоги» Костопільської районної ради, а з 01 лютого 2013 року переведено на посаду сестри медичної Костопільської амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2.

Наказом відповідача від 05 вересня 2022 року № 144-к/тр її звільнено з 05 вересня 2022 року на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України. Своє звільнення позивач уважає незаконним, адже відповідач попередив її про наступне звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, однак жодної наявної вакансії станом на дату повідомлення про можливе вивільнення їй не запропонував, як і не пропонував у періоді з 28 червня до 05 вересня 2022 року.

Крім цього, відповідач не врахував, що вона має вищу освіту за спеціальністю «Сестринська справа», здобула у 2002 році кваліфікацію медичної сестри, що їй присвоєно кваліфікаційну категорію зі спеціальності «Вища сестринська справа», яку продовжено до 04 травня 2023 року, а у 2021 році вона виконала план і програму циклу «Медсестринство в сімейній медицині» на відмінно. Також у штатному розписі до скорочення було 8 штатних одиниць сестри медичної, скороченню підлягали 5 штатних одиниць, що свідчить про залишення на посаді сестри медичної 3 штатних одиниць, які мали менше переваг залишитися на роботі порівняно з нею, і питання щодо переважного права на залишення її на роботі взагалі не розглядалося, що є порушенням статті 42 КЗпП України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Костопільський районний суд Рівненської області рішенням від 30 серпня 2023 року в задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване дотриманням відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рівненський апеляційний суд постановою від 23 листопада 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Євгеюка О. Є. залишив без задоволення, а рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована дотриманням відповідачем норм трудового законодавства України при звільненні позивача за пунктом 1 статті 40 КЗпП України. Відповідач не заперечує, що станом на день вручення ОСОБА_1 повідомлення про вивільнення (28 червня 2022 року) була вакантною, зокрема, посада гардеробника, яку пропонували як позивачу, так і іншим працівникам, які підлягали звільненню. Підстав ставити під сумнів ці обставини суд не встановив, адже закон не визначає форму і зміст повідомлення про можливе вивільнення, зокрема, й спосіб повідомлення працівника про вакантні посади. У подальшому на посаду гардеробника була працевлаштована ОСОБА_2 , яка також підпадала під заплановане вивільнення і погодилася працювати на цій посаді. Відмова ОСОБА_1 від пропонованих вакантних посад підтверджується актами від 31 серпня, від 05 вересня 2022 року. ОСОБА_1 не довела обставин, які свідчили б, що вона має переважне право на залишення на роботі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї, їх узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року і направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 та постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 569/9913/18, від 21 лютого 2020 року у справі № 809/1353/16, від 13 березня 2020 року у справі № 813/2688/16, від 31 січня 2018 року у справі № 824/3229/14-а, від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17, від 17 березня 2020 року у справі № 826/510/16, від 27 вересня 2021 року у справі № 452/2056/18, від 06 травня 2020 року у справі № 487/2191/17, від 20 жовтня 2020 року у справі № 638/1168/18, від 13 жовтня 2021 року у справі № 360/2308/20; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Касаційна скарга мотивована порушенням судами апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, адже відповідач не дотримав норм КЗпП України при її звільненні та порушив її конституційне право на працю, що є правовою підставою для поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, однак відповідач не пропонував їй наявної станом на дату попередження про заплановане вивільнення - 28 червня 2022 року вакантної посади гардеробника - 0,5 ставки, хоча така вакансія згідно з довідкою від 03 листопада 2022 року № 30 була.

Крім цього, вона мала переважне право на залишення на роботі після скорочення чисельності штату працівників порівняно з окремими працівниками - ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , однак суди не дослідили зібрані у справі докази, зокрема, щодо наявності у заявника переваг для залишення на роботі порівняно з цими працівниками.

У лютому 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, який мотивований законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду. Посада, яку займала позивач, була скорочена; порівняно з іншими працівниками, які займали аналогічну посаду, переважного права на залишення на роботі вона не мала. На виконання статті 49-2 КЗпП України відповідач неодноразово пропонував їй вакантні посади, які відповідали її кваліфікації, спеціальності та досвіду роботи, однак від них вона відмовилася.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 лютого 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 лютого 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 має кваліфікацію медичної сестри.

09 вересня 2002 року ОСОБА_1 прийнята на посаду дитячої медичної сестри дитячої поліклініки.

27 жовтня 2003 року ОСОБА_1 переведена на третю дільницю дільничної медичної сестри дитячої поліклініки.

У зв`язку із змінами в штатному розписі 15 березня 2004 року позивача переведено на посаду сімейної медичної сестри, а 26 березня 2004 року - на посаду медичної сестри загальної практики сімейної медицини дитячої поліклініки.

23 червня 2009 року ОСОБА_1 переведено на посаду сестри медичної загальної практики - сімейна практика дитячої поліклініки.

22 січня 2013 року позивача звільнено з роботи у зв`язку з переведення до Костопільського районного центру первинної медичної допомоги та 23 січня 2013 року прийнято на посаду сестри медичної загальної практики сімейної медицини Костопільської амбулаторії загальної практики сімейної медицини за переводом.

Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації 05 травня 2017 року видало ОСОБА_1 посвідчення № НОМЕР_1 про підтвердження присвоєння вищої кваліфікаційної категорії зі спеціальності «сестринська справа», термін дії - до 04 травня 2022 року продовжено до 04 травня 2023 року.

25 серпня 2018 року Костопільський районний центр первинної медичної допомоги Костопільської районної ради Рівненської області реорганізовано на Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медичної допомоги» Костопільської районної ради Рівненської області.

Комунальний заклад вищої освіти «Рівненська медична академія» Рівненської обласної ради 08 жовтня 2021 року видав позивачу свідоцтво про проходження підвищення кваліфікації молодших медичних і фармацевтичних спеціалістів.

24 лютого 2022 року Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медичної допомоги» Костопільської районної ради Рівненської області перейменовано на КНП «КЦПМД».

31 травня 2022 року КНП «КЦПМД» видало наказ № 170 «Про реорганізацію структурних підрозділів та внесення змін до штатного розпису», яким наказано провести реорганізацію, ввести з 01 жовтня 2022 року в дію оновлену організаційну структуру, внесено зміни до штатного розпису КНП «КЦПМД», у тому числі, вивести із штатного розпису, зокрема, посади сестер медичних у кількості 17 посад, ввести в дію штатний розпис зі змінами з 01 жовтня 2022 року.

Після цього КНП «КЦПМД» склало план сприяння працевлаштуванню вивільнюваних працівників.

07 червня 2022 року КНП «КЦПМД» видано наказ № 175 «Про спільну робочу комісію для проведення консультацій по заходах щодо скорочення чисельності та штату працівників», яким наказано утворити спільну робочу комісію для проведення консультацій по заходах щодо скорочення чисельності та штату працівників та проведення засідання для вирішення таких питань: узгодження заходів щодо зведення до мінімуму кількості звільнень працівників та пом`якшення несприятливих наслідків таких звернень; визначення строків проведення звільнень, кількості та категорій працівників, яких це може стосуватись; визначення переважного права на залишення на роботі конкретних працівників, що підлягають звільненню.

Згідно з наказом КНП «КЦПМД» від 16 червня 2022 року видано наказ № 179 «Про внесення змін до наказу від 31 травня 2022 року № 170 «Про реорганізацію структурних підрозділів та внесення змін до штатного розпису» внесено зміни до підпункту 3.2 пункту 3 наказу від 31 травня 2022 року № 170 та виключено із штатного розпису 15 посад. Інші пункти наказу залишено без змін.

20 червня 2022 року КНП «КЦПМД» видало наказ № 103-к/тр «Про попередження про можливе вивільнення працівників у зв`язку із скороченням чисельності та штату», яким наказано підготувати повідомлення про можливе вивільнення працівників, зокрема сестри медичної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №2 - 0,75 штатної одиниці - ОСОБА_1 .

31 серпня 2022 року ОСОБА_1 ознайомилася із цим наказом, зазначивши про свою незгоду з ним.

Крім ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 20 червня 2022 року № 103-к/тр, вирішено повідомити про наступне вивільнення таких працівників: секретар-друкарки ОСОБА_5 ; реєстратора медичного амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 1 ОСОБА_2.; сестри медичної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 1 ОСОБА_6 ; сестри медичної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини №1 ОСОБА_7 ; завідувача амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 3 ОСОБА_8 ; реєстратора медичного амбулаторії загальної практики сімейної - медицини № 3 ОСОБА_20.; сестри медичної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 3 ОСОБА_9 ; сестри медичної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 3 ОСОБА_10 ; сестри медичної амбулаторії загальної практики медицини № 2 ОСОБА_11 ; сестри медичної амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 2 ОСОБА_12 ; сестри медичної Великостидинської амбулаторії загальної практики сімейної медицини ОСОБА_13 ; сестри медичної загальної практики - сімейної медицини Великолюбаської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_14 ; сестри медичної загальної практики -сімейної медицини Великолюбаської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини ОСОБА_15

28 червня 2022 року КНП «КЦПМД» склало на ім`я ОСОБА_1 повідомлення № 498 про можливе наступне вивільнення, з яким позивач ознайомилася під розписку 28 червня 2022 року.

27 липня 2022 року ОСОБА_1 подала до КНП «КЦПМД» заяву, у якій просила долучити до її справи документи, а саме: довідку про склад сім`ї; акт обстеження матеріально-побутових умов проживання; розрахунок заборгованості зі сплати аліментів; копію паспорта ОСОБА_16 ; копію паспорта ОСОБА_17 ; виписку з історії хвороби ОСОБА_18 ; довідку інваліда дитинства ІІ групи ОСОБА_19 ; копію паспорта ОСОБА_19

31 серпня 2022 року посадові особи КНП «КЦПМД», а саме : старший інспектор з кадрів, юрисконсульт і заступник головного лікаря з медичного обслуговування населення, склали акт про відмову працівників від запропонованих посад (станом на 31 серпня 2022 року), з якого відомо, що ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_20 ознайомлено із наявністю у КНП «КЦПМД» таких вільних посад: завідувач ФАП с. Комарівка (0,5 ставки); сестра медична амбулаторії ЗПСМ № 2 - 0,25 ставки (тимчасове робоче місце); сестра медична амбулаторії ЗПСМ № 2 - 0,75 ставки (тимчасове робоче місце), на які вказані працівники не погодилися, але відмовилися написати власноручно заяви про відмову від запропонованих посад. Вказаним працівникам роз`яснено право до дня вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату погодитися на наявні у КНП «КЦПМД» вакансії.

02 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до головного лікаря КНП «КЦПМД» із заявою, в якій вказала, що 31 серпня 2022 року на зустрічі з комісією щодо її звільнення, їй було запропоновано три робочих вакансії щодо її працевлаштування, але вона вважає такі пропозиції недоречними щодо її матеріального становища та навела свої обґрунтування.

05 вересня 2022 року посадові особи КНП «КЦПМД», а саме : старший інспектор з кадрів, юрисконсульт та заступник головного лікаря з медичного обслуговування населення, склали акт про відмову працівників від запропонованих посад (станом на 05 вересня 2022 року), з якого відомо, що ОСОБА_20 , ОСОБА_1 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 було ознайомлено з наявністю у КНП «КЦПМД» таких вільних посад: завідувач ФАП с. Комарівка - 0,5 ставки; сестра медична амбулаторії ЗПСМ № 2 - 0,25 ставки (тимчасове робоче місце); сестра медична амбулаторії ЗПСМ № 2 - 0,75 ставки (тимчасове робоче місце), на які вказані працівники не погодилися, але відмовилися написати власноручно заяви про відмову від запропонованих посад.

Наказом КНП «КЦПМД» від 05 вересня 2022 року № 144-к/тр ОСОБА_1 - сестру медичну амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 2 звільнено з роботи у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників, пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Із цим наказом ОСОБА_1 ознайомлена.

06 вересня 2022 року КНП «КЦПМД» видало наказ № 216 «Про внесення змін до наказу № 170 від 31 травня 2022 року «Про реорганізацію структурних підрозділів та внесення змін до штатного розпису», згідно з яким внесено зміни до пункту 2 та пункту 4 наказу № 170 від 31 травня 2022 року, а саме введено в дію оновлену організаційну структуру та штатний розпис з 06 вересня 2022 року.

Наказом КНП «КЦПМД» від 06 вересня 2022 року № 218 затверджено організаційну структуру та штатний розпис КНП «КЦПМД» станом на 06 вересня 2022 року.

Управління Держпраці у Рівненській області листом від 16 вересня 2022 року № РВ/1/360-ЦА-22 повідомило ОСОБА_1 про те, що за результатами розгляду її звернення щодо можливого порушення норм законодавства про працю посадовими особами КНП «КЦПМД» в частині повідомлення про можливе вивільнення, звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України порушень норм статті 42 КЗпП України не виявлено.

Із довідки КНП «КЦПМД» від 03 листопада 2022 року № 30 ввідомо, що станом на 28 червня 2022 року були наявні такі вакантні посади: завідувач фельдшерсько акушерського пункту села Комарівка - 0,5 ставки; гардеробник - 0,5 ставки; сестра медична амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 2 - 0,25 ставки (тимчасового місця роботи); сестра медична амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 2 - 0,75 ставки (тимчасового місця роботи).

Також у цій довідці зазначено вакансії станом на 05 вересня 2022 року: завідувач фельдшерсько-акушерського пункту села Комарівка - 0,5 ставки; сестра медична амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 2 - 0,25 ставки (тимчасового місця роботи); сестра медична амбулаторії загальної практики -сімейної медицини № 2 - 0,75 ставки (тимчасового місця роботи).

Із довідки КНП «КЦПМД» від 16 листопада 2022 року № 32 про стаж роботи сестер медичних амбулаторії загальної практики - сімейної медицини № 2 станом на 20 червня 2022 року відомо про стаж роботи:

ОСОБА_21 - 39 років 10 місяців;

ОСОБА_4 - 31 рік 10 місяців;

ОСОБА_22 - 30 років 10 місяців;

ОСОБА_3 - 19 років 1 місяць;

ОСОБА_23 - 5 років 11 місяців (знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з 22 лютого 2022 до чотирирічного віку згідно з наказом від 14 лютого 2022 року № 26-к/тр);

ОСОБА_24 - 7 років 5 місяців (призначена тимчасово на час відпустки основного працівника - ОСОБА_23 , з 20 червня 2022 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до чотирирічного віку згідно з наказом від 07 червня 2022 року № 98-к/тр);

ОСОБА_25 - 24 роки 10 місяців (увільнена від роботи у зв`язку з проходженням військової служби згідно з наказом від 18 червня 2021 року № 94-к-т/р);

ОСОБА_26 - 19 років 11 місяців (увільнена від роботи у зв`язку з виконанням обов`язків секретаря ВЛК при другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно з наказом від 31 грудня 2022 року № 247-к/тр);

ОСОБА_27 - 22 роки 1 місяць (увільнена від роботи у зв`язку із призовом на військову службу з 05 березня 2022 року згідно з наказом від 07 березня 2022 року № 50-к/тр);

ОСОБА_11 - 22 роки 6 місяців;

ОСОБА_28 - 24 роки 10 місяців (знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до п`ятирічного віку згідно з наказом від 12 жовтня 2021 року № 153-к-т/р);

ОСОБА_1 - 20 років 4 місяці.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні

чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Встановивши, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва і праці, що потягло за собою скорочення чисельності штату працівників КНП «Костопільський центр первинної медичної допомоги» Костопільської міської ради, у тому числі і п`яти посад сестри медичної; відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, запропонував наявні вакантні посади; за результатами проведеного порівняльного аналізу працівників, роботодавець не встановив підстав для переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про дотриманні відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Саме по собі посилання позивача про відсутність її відмови від переведення на вакантну посаді не свідчить про недотримання відповідачем норм КЗпП України при звільненні за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, оскільки позивач не надала доказів звернення до відповідача із заявою про переведення її на вакантну посаду.

Ураховуючи наведене, доводи касаційної скарги про те, що позивачу не була запропонована посада гардеробника, на увагу не заслуговують, адже та цю посаду було призначено іншого працівника, яка підпадала під скорочення та надала свою згоду на заміщення цієї вакантної посади.

Інші аргументи касаційної скарги щодо переважного права позивача на залишення на роботі були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

За встановлених судами фактичних обставин висновки судів у цій справі не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, що зазначені в касаційній скарзі.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 серпня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов