Ухвала

Іменем України

22 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 504/1869/22

провадження № 61-11832ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 наухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року в складі судді: Сафарова А. Ф. та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року в складі колегії суддів: Лозко Ю. П., Кострицького В. В., Назарової М. В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2022 року:

позовну заяву ОСОБА_2 задоволено;

збільшено розмір аліментів, що стягуються згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 22 червня 2015 року в справі № 504/996/15-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1 000 грн щомісячно до 3 000 грн, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дати набрання даного рішення законної сили, і до досягнення дітьми повноліття;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2022 у справі № 504/1869/22 залишено без руху.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у відстроченні сплати судового збору, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2022 року повернуто заявнику.

06 квітня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року повернуто.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

21 квітня 2023 року копія ухвали Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2023 року була направлена на адресу ОСОБА_1 , вказану у апеляційній скарзі: АДРЕСА_1 ;

з наявного у матеріалах справи рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2023 року, ОСОБА_1 отримав 02 травня 2023 року. Апелянтом на сьогоднішній день не виконано вимоги ухвали Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2023 року і не усунуто недоліки до встановленого строку, а саме апелянтом не виконано вимоги передбачені статтями 185, 356 ЦПК України, щодо сплати судового збору. Будь-яких заяв (клопотань) на виконання вимог ухвали на адресу апеляційного суду не надходило. Крім того, з заявою про продовження строку для усунення недоліків апеляційної скарги апелянт не звертався;

апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід вважати неподаною та повернути.

19 травня 2024 року не погоджуючись із ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 червня 2024 року;

визнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційну оскарження неповажними;

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року залишено без руху, запропонувавши усунути недоліки апеляційної скарги, зазначені в тексті ухвали, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали;

роз`яснено, що якщо в зазначений строк недоліки апеляційної скарги не буде усунуто, або не надано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження чи вказаній в ній підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, то у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено;

роз`яснено, що у разі не виконання вимог ухвали в частині сплати судового збору, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

як убачається з матеріалів справи оскаржувана ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області постановлена 03 березня 2023 року, її копію скаржник отримав засобами поштового зв`язку 21 березня 2023 року (а. с. 40-41). Отже, скаржник мав право на поновлення строку на апеляційне оскарження, з урахуванням наведених вище обставин, у разі звернення з апеляційною скаргою у строк до 06 квітня 2023 року;

вперше з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 06 квітня 2023 року засобами поштового зв`язку, про що свідчить відбиток штемпеля на поштовому конверті (а. с. 42).

ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто скаржнику. Як убачається з відомостей з АСДС Д-3 копію зазначеної ухвали апеляційного суду було доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 15 червня 2023 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Отже, починаючи з 15 червня 2023 року, скаржник був достеменно обізнаний про ухвалення судом апеляційної інстанції процесуального рішення про повернення апеляційної скарги, поданої ним вперше;

повторно з апеляційною скаргою на вказану вище ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся лише 19 травня 2024 року, тобто майже через рік після повернення судом його апеляційної скарги на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року, подану 06 квітня 2023 року, при цьому скаржник не наводить обставин, які стали перешкодою та унеможливили його звернення з апеляційною скаргою повторно, впродовж тривалого часу (340 днів) від дати отримання копії ухвали апеляційного суду, якою вирішено питання про повернення апеляційної скарги, поданої ним вперше. Доводи скаржника про те, що станом на час звернення з апеляційною скаргою повторно, він не отримував апеляційну скаргу подану вперше, колегія суддів відхиляє, оскільки сама по собі ця обставина, за умови отримання скаржником копії ухвали апеляційного суду від 12 червня 2023 року, не має правового значення. На підставі викладеного вище, колегія суддів доходить висновку, що обставини, якими скаржник обґрунтовує поважність пропуску строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Оскарженою ухвалою Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року:

відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року;

відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою поданою на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року.

Оскаржена ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 червня 2024 року визнано наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційну оскарження неповажними. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року залишено без руху, запропоновано усунути недоліки апеляційної скарги, зазначені в тексті ухвали, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали. Роз`яснено скаржнику, що якщо в зазначений строк недоліки апеляційної скарги не буде усунуто, або не надано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження чи вказаній в ній підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, то у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено. Роз`яснено скаржнику, що у разі не виконання вимог ухвали в частині сплати судового збору, апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута.

копію зазначеної ухвали скаржник отримав особисто під розписку 19 червня 2024 року;

01 липня 2024 року на виконання вимог зазначеної ухвали апеляційного суду, скаржник подав заяву, яку обґрунтовує тим, що у справі відсутні докази, які підтверджували отримання ним матеріалів апеляційної скарги, які йому повернуто на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 12 червня 2023 року, тому з огляду на положення частини сьомої статті 185 ЦПК України, він має право вдруге звернутися до апеляційного суду зі скаргою на ухвалу місцевого суду від 03 березня 2023 року, оскільки на думку скаржника, процесуальний закон пов`язує можливість повторного звернення із заявою до суду саме із поверненням заяви, а не із прийняттям рішення про повернення. Також скаржник порушує питання про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, посилаючись на його майновий стан, в обґрунтування чого долучив довідку з Державного реєстру фізичних осіб про виплачені доходи та утримані з них податки про мої доходи за IV квартал 2022 року - II квартал 2024 року;

строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу. Отже, вказаною нормою процесуального права чітко передбачено, що питання поважності пропуску строку на апеляційне оскарження досліджується у всіх наведених випадках, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України;

відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

аналіз вказаних процесуальних норм дає підстави для висновку, що сплив річного строку з дня складання повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. Саме такі висновки викладені у постановах Верховного суду від 15 листопада 2023 року у справі N 761/14504/13-ц, від 18 грудня 2023 року у справі N 619/6227/21.

винятком з цього правила є подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

як убачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області постановлена 03 березня 2023 року. Апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду, ОСОБА_1 подав засобами електронного зв`язку 19 травня 2024 року, тобто поза межами річного (присічного) строку на апеляційне оскарження. Також з матеріалів справи убачається, що копію оскаржуваної ухвали суду, ОСОБА_1 отримав 21 березня 2023 року (а. с. 40-41). Вперше з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 06 квітня 2023 року (а. с. 42).

ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто скаржнику, копію цієї ухвали, скаржник отримав 15 червня 2023 року у електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Отже, що починаючи з 15 червня 2023 року, скаржник був достеменно обізнаний про ухвалення судом апеляційної інстанції процесуального рішення про повернення апеляційної скарги, поданої ним вперше. Повторно з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся лише 19 травня 2024 року, тобто майже через рік після повернення судом його апеляційної скарги на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року;

як у змісті заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження, поданої разом з апеляційною скаргою, так і у заяві, поданій на виконання ухвали апеляційного суду від 14 червня 2024 року, скаржник не наводить аргументів, які стали перешкодою його звернення з апеляційною скаргою повторно, впродовж тривалого часу (340 дні) від дати отримання копії ухвали апеляційного суду, якою вирішено питання про повернення апеляційної скарги, поданої ним вперше;

скаржник не повідомляє про існування обставин непереборної сили, які завадили його вчасно, тобто у межах річного (присічного) строку від дня постановлення оскаржуваної ухвали, звернутися до суду з апеляційною скаргою повторно. Доказів, які свідчили б про вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, скаржником не надано. Тому колегія суддів зробила висновок про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року.

21 серпня 2024 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року, у якій, посилаючись порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржені ухвали та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

процесуальний закон пов`язує можливість повторного звернення із заявою до суду саме із поверненням заяви, а не із прийняттям рішення про повернення. Положеннями частини сьомої статті 185 ЦПК України визначено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Положеннями статті 354 ЦПК України визначені загальні строки на апеляційне оскарження, проте положеннями частини сьомої статті 185 ЦПК України визначені умови, за яких особа при фактичному отриманні матеріалів свого звернення може звернутись до суду повторно;

ОСОБА_1 не отримував матеріалів апеляційної скарги від 06.04.2023 року, і тому 19 травня 2024 року, користуючись положеннями частини сьомої статті 185 ЦПК України, звернувся до суду повторно. Положеннями ЦПК України не визначено обов`язку апелянта, отримавши рішення суду, але не отримавши матеріалів апеляційної скарги, як то визначив суд, що їх необхідно повернути апелянту, вживати заходів для витребування матеріалів скарги від суду.

У відкритті касаційного провадження щодо ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року слід відмовити з таких мотивів.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Не допускається касаційне оскарження судового рішення суду першої інстанції без його перегляду в апеляційному порядку (частина друга статті 17 ЦПК України).

Системне тлумачення частини другої статті 17, пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають рішення чи ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Аналіз матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ухвалаКомінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року в апеляційному порядку не переглядалось, а отже не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України. Тому у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 року слід відмовити.

У відкритті касаційного провадження щодо ухвали Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року слід відмовити з таких мотивів.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (частина друга статті 358 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18) вказано, що:

«загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-3887/2009 (провадження № 14-36цс21) зазначено, що:

«відповідно до загальновизнаного положення про дію процесуальних норм у часі незалежно від часу відкриття провадження у справі при вчиненні процесуальних дій застосовується той процесуальний закон, який діє на момент їхнього вчинення (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц).

ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, який набрав чинності 15 грудня 2017 року, у частині третій статті 3 передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (див. також частину третю статті 3 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний за змістом припис був передбачений у частині третій статті 2 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом (частина перша статті 126 ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII). Аналогічний припис є у частині першій статті 118 ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII, а також був передбачений у частині першій статті 72 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII. Згідно з підпунктом 13 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII, застосовним досудових рішень, ухвалених судами першої інстанції перед набранням чинності цією редакцією кодексу, такі рішення набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу. Аналогічний припис передбачений у підпункті 13 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України у редакції Закону № 2147-VIII. Порядок і строки оскарження судового рішення, ухваленого судом першої інстанції до 15 грудня 2017 року, були визначені у частині першій статті 294 й абзаці третьому частини третьої статті 297 ЦПК України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом № 2147-VIII».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2020 року у справі № 296/3261/17 (провадження № 61-678св20) зазначено, що

«виходячи з аналізу частини другої статті 358 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків передбачених пунктами 1-2 вказаної норми. ЄСПЛ у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

Сама по собі відсутність рішення суду від 06 лютого 2018 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень до жовтня 2019 року не свідчить про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, та не було перешкодою для отримання відповідачем або його представником безпосередньо в суді інформації стан відомого їм судового провадження».

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина п`ята статті 268 ЦПК України).

У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). У передбачених нормами ЦПК України випадках повне судове рішення може відображати дату судового засідання, яким завершено судовий розгляд (відповідна дата вказана у вступній частині судового рішення) та дату складення повного судового рішення (відповідна дата вказана у резолютивній частині або після резолютивної частини судового рішення). У випадках, коли відбувається проголошення судового рішення, датою такого судового рішення є дата судового засідання, яким завершено судовий розгляд. І навпаки, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21)).

Сплив річного строку з дня складення повного тексту судового рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження, тобто законодавець імперативно встановив процесуальні обмеження для оскарження судового рішення зі спливом річного строку. У цьому аспекті дослідженню підлягають дві умови, передбачені частиною другою статті 358 ЦПК України, а саме: а) чи подано апеляційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; б) чи пропущено строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 квітня 2021 року в справі № 186/972/18 (провадження № 61-19251св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року в справі № 200/13452/18 (провадження № 61-8954 св 23)).

Апеляційний суд встановив, що: ухвала Комінтернівського районного суду Одеської області постановлена 03 березня 2023 року; копію оскаржуваної ухвали суду першої інстанції ОСОБА_1 отримав 21 березня 2023 року (а. с. 40-41); вперше з апеляційною скаргою ОСОБА_1 звернувся 06 квітня 2023 року (а. с. 42); ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто скаржнику, копію цієї ухвали, скаржник отримав 15 червня 2023 року у електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу; повторно з апеляційною скаргою на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області постановлена 03 березня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами електронного зв`язку 19 травня 2024 року, тобто поза межами річного (присічного) строку на апеляційне оскарження; скаржник не повідомляє про існування обставин непереборної сили, які завадили його вчасно, тобто у межах річного (присічного) строку від дня постановлення оскаржуваної ухвали, звернутися до суду з апеляційною скаргою повторно. Доказів, які свідчили б про вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги, скаржником не надано.

За таких обставин, встановивши, що ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 19 травня 2024 року, тобто, після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2023 рокута ухвалу Одеського апеляційного суду від 22 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков