Справа № 289/1331/24
Номер провадження 2/289/666/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

з участю секретаря судового засідання - Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Радомишль за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики №4344967 від 12.05.2019 у розмірі 19939,49 грн. та понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 26.06.2024 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 34).

17.07.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що заперечує щодо задоволення позову, у зв`язку з тим, що нею не укладався вказаний договір позики. До того ж, звертає увагу суду на те, що позивач подав позов 17.05.2024, проте строк позовної давності закінчився 12.06.2022. Відповідач вказує, що нею не було здійснено жодного платежу по спірному договору, у зв`язку з тим, що вона не отримувала ці кошти, а позивач надає неправдиві відомості щодо погашення 28.01.2022 боргу в сумі 456,60 грн. з метою продовження строку позовної давності. Відповідач зазначає, що кредитний договір не підписувала електронним підписом, а отже електронний підпис не був відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора і не був надісланий на її номер телефону. Позивачем не надано жодних доказів повідомлення первісними кредиторами відповідача про відступлення права вимог за кредитним договором (а.с. 39-45).

14.08.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначив, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов. При цьому, наголошує, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, зокрема ст. 257 цього Кодексу, продовжується на строк дії такого карантину. Окрім того, в період дії воєнного стану строки позовної давності продовжуються на строк дії такого стану. Позивач надав суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт переходу права грошової вимоги від первісних кредиторів до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно кредитного договору, а твердження відповідача щодо не доведення позивачем факту переходу права грошової вимоги є необгрунтованими та безпідставними. Навіть, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора, які вказані в кредитному договорі, і таке виконання було б належним відповідно до вимог ст. 516 ЦК України. У відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладенні кредитних договорів. На підтвердження суми заборгованості по даному кредитному договору позивачем до позовної заяви було долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором, який було виготовлено ТОВ «ФК «ЄАПБ» та який підтверджує той факт, що після переуступлення прав вимоги за кредитним договором, позивачем не здійснювалося додаткових нарахувань. Позивачем надано належні докази, які містять іноформацію щодо предмета доказування, підтверджують законність позовних вимог до відповідача про стягнення кредитної заборгованості, в той час, як заперечення відповідача щодо позовних вимог, що викладені у відзиві на позовну заяву, не підтверджуються жодними доказами, більш того грунтуються виключно на припущеннях та домислах (а.с. 46-57).

25.08.2024 відповідач подала заперечення на додаткові пояснення, які за змістом аналогічні відзиву на позовну заяву та просила суд провести розгляд справи за її відсутності. При цьому, звертає увагу суду на те, що позивач приймає участь у справі через представника ОСОБА_2 , яка не є адвокатом, та не є працівником ТОВ «ФК «ЄАПБ», а позов підписала та подала ОСОБА_3 , яка є фактично сторонньою та невідомою особою (а.с. 58-78).

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача в позовній заяві просив суд провести розгляд справи без його участі.

Розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.05.2019 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та відповідачем укладено договір позики №4344967, за умовами якого позикодавець надав позичальнику у власність грошові кошти (позику) у розмірі 6000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою 1,60 % від суми позики в день. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 4).

Також судом встановлено, що 31.10.2019 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №1/31/10. Згідно даного договору факторингу, право вимоги - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі Договору позики.

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 4 до договору факторингу №1/31/10 від 31.10.2019, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 19939,49 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13939,49 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками (а.с. 10).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №4344967 від 12.05.2019, у ОСОБА_1 виникла заборгованість у сумі в сумі 19939,49 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13939,49 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с. 11).

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку про існування факту укладення договору позики №4344967 від 12.05.2019 між відповідачем та відповідною фінансовою установою, а також невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаними договорами за договорами відступлення прав вимоги.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики №4344967 від 12.05.2019. Зазначений договір недійсним не визнано.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доводи відповідача про те, що вона не укладала з ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» договір позики №4344967, не отримувала коштів від даної фінансової компанії, суд до уваги не приймає, оскільки належних і допустимих на доказів на підтвердження даних обставин відповідачем суду не надано.

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повернула кредитні кошти, отримані нею на підставі вказаного договору позики №4344967, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 19939,49 грн., яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 000,00 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 13939,49 грн.

Доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за договором позики №4344967 є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22).

Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності вказаним Законом, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Враховуючи вищевикладене, з березня 2020 року по липень 2023 року на території України діяв карантин, на час дії якого строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом позовна давність у спірних правовідносинах не пропущена.

Твердження відповідача про те, що представляти інтереси позивача за довіреністю може лише адвокат, який має надати докази такого свого статусу, або працівник не ґрунтуються на нормах ЦПК України. Цивільним процесуальним законом передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі, зокрема, через свого представника. У малозначних справах представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 ЦПК України.

Довіреності на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від імені ТОВ «ФК «ЄАПБ» підписав генеральний директор Р. Ревунов, а на підтвердження його повноважень на надання довіреностей надано наказ від 02.07.2014 за №ФК125-к. Отже, підстави сумніватися в достовірності поданих довіреностей відсутні.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 3028,00 грн. (а.с. 25).

Керуючись ст. 514, 516, 526, 615, 626, 638, 1046, 1054 ЦК України, згідно ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (місцезнаходження: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ, 01032, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Фінансова компанія «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за договором позики №4344967 від 12.05.2019 у розмірі 19939,49 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13939,49 грн. - сума заборгованості за відсотками, а також судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО