Справа № 524/8960/24
Провадження № 2/524/3244/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року

Суддя Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області Мельник Н.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , подану його представником (адвокатом) Циганковою Ілоною Ігорівною, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову приватний виконавець Виконачого округу Полтавської області Райда Олександр Сергійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич Оксана Федорівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

19.08.2024 позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кредит-Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову приватний виконавець Виконачого округу Полтавської області Райда О.С., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позивач не надав до суду квитанції про сплату судового збору, просить звільнити його від сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» та висновків Верховного Суду, викладених у постанові №643/2870/18 від 26.02.2020, обґрунтовуючи тим, що його позовні вимоги у справах за позовами про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосуються кредитних правовідносин, а тому у випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосування положення ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтями 3, 5 Закону України «Про судовий збір» визначено випадки коли судовий збір не сплачується та категорії осіб, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Ст.8 цього Закону, ст.136 ЦПК України визначено підстави та порядок відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, за приписами яких звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин та є правом, а не обов`язком суду.

Ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Закон чітко розмежовує, що від оплати судового збору звільняються споживачі і лише у поданих ними позовах, що стосуються порушення їхніх прав саме, як споживачів.

У позовній заяві посилаючись на постанову Верховного Суду від 26.02.2020 №643/2870/18 позивач стверджує, що він, як споживач фінансових послуг, звільнений від сплати судового збору згідно ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». У зазначеній постанові Верховного Суду зазначено, що позов про визнання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, стосується кредитних правовідносин. У випадку пред`явлення такого позову споживачем фінансових послуг підлягає застосуванню положення ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на те, що між ним та банкомо укладено кредитний договір, за умовами якого він отримав кредит саме на споживчі потреби.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 №638/6060/18 зазначено, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 №761/24672/15-ц вказано, що ст.5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору, де не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав. Ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Таким чином, приписи ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються у разі звернення до суду з позовом, спрямованим на захист прав споживача, а не будь-якого іншого позову, пов`язаного з наданням певних послуг.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва, а також відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками, продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг, встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктами 1, 3, 18, 22 ст.17 цього Закону встановлено слідуюче:

-послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб;

-виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги;

-продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації;

-споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Тобто споживачем, права якого захищаються на підставі цього Закону, є лише громадянин (фізична особа), який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Права споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

У вказаному Законі прописана також процедура укладання договору, що включає питання про надання інформації споживачеві один про одного, щодо умов договору; про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару тощо.

Як наслідок, з метою звільнення від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що цей позов відноситься до категорії позовів про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав заявника саме, як споживача послуг; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов, а предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням саме прав споживача, із зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених цим Законом.

Крім того, після укладення такого договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними законодавчими актами: ЦК України, Законом України «Про банки та банківську діяльність», Законом України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», ін.

З урахуванням зазначеного, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши, яке право споживача порушено відповідно до ст.21 цього Закону.

Предметом спору у цій справі є визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена Законом України «Про нотаріат та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, при цьому нотаріус не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує інших питань. Виконавчий напис вчиняється з метою надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Однак у позовній заяві позивачем не зазначено, яким чином порушуються його права позивача, як споживача, при вчиненні нотаріусом виконавчого напису, який оспорюється. Питання щодо того чи умови кредитного договору підпадають під правовідносини, що виникли у зв`язку із захистом прав споживача, не є предметом цього позову.

Посилання на постанову Верховного Суду від 26.02.2020 №643/2870/18 є помилковими, оскільки у спірних правовідносинах заявником оскаржується виконавчий напис нотаріуса про стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором, а не сам кредитний договір чи його складові частини, жодна із сторін кредитного договору не оскаржила його, а спір виник через дії стягувача при задоволенні своїх прав про стягнення заборгованості.

Позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не пов`язаний із захистом прав споживачів (ухвала Верховного суду від 27.05.2021 №320/10834/18), а оспорюваний позивачем виконавчий напис не є споживчим договором у розумінні п.7 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів», томуклопотання позивача, про звільнення від сплати судового збору, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання заяви немайнового характеру фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 ст.4 цього Закону, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, а тобто судовий збір за подання цієї позовної заяви складатиме 968 грн.96 коп.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 , подану його представником (адвокатом) Циганковою Ілоною Ігорівною, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. У разі неусунення вказаних недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення та оскарженню не підлягає.

Суддя Н.П.Мельник