Номер провадження: 22-ц/813/1280/24
Справа № 504/2967/20
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Дришлюк А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2023 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором та стягнення судового збору, -

ВСТАНОВИВ:

11 вересня 2020 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» звернулися до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором (а.с. 1-3).

17 травня 2021 року заочним рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №SAMABWFC9 від 11 грудня 2018 року у загальному розмірі 59256 гривень 38 копійок, з них: сума заборгованості по кредиту - 49479 гривень 94 копійки; сума заборгованості по процентам - 9776 гривень 44 копійки та судовий збір у розмірі 2102 гривні (а.с. 36-38).

27 травня 2022 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 27 травня 2022 року заочне рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.05.2021 року скасовано (а.с. 128).

17 лютого 2023 року рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області позов Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 залишено без задоволення (а.с. 167-169).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 04.04.2023 Акціонерне товариство «Акцент-Банк» засобами поштового зв`язку направили до суду апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що відповідачем не доведено: здійснення Банком неналежного чи помилкового переказу; що кошти переказано неналежному отримувачу без законних підстав. Крім того, відповідачем не доведено належними і допустимими доказами того, що він, як користувач не замовляв і не оформляв здійснення платіжних операцій за відкритими їй банківськими рахунками, не довів порушенням Банком вимог законодавства, не довів, що Банком здійснено недозволені або некоректно виконані платіжні операції чи вчинено їх без розпорядження та без волевиявлення відповідачки. На думку апелянта, вказані обставини в сукупності свідчать про недоведеність наявного порушення прав відповідача з боку позивача АТ «А-Банк» при здійсненні спірних платіжних операцій. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог (а.с. 173-175).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу розподілено колегії судді в складі: головуючий суддя - Пузанова Л.В., судді - Воронцова Л.П., Орловська Н.В. (а.с. 180).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 травня 2023 року за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та вирішено розглядати справу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 369 ЦПК України (без повідомлення учасників справи) (а.с. 184-185).

30 травня 2023 року рішенням Вищої ради правосуддя №567/0/15-23 (із змінами відповідно до рішення №572/0/15-23 від 31 травня 2023 року), достроково закінчено відрядження суддів Херсонського апеляційного суду .

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між, цивільну справу було розподілено колегії суддів складі: головуючий суддя - ОСОБА_2, судді: Сєвєрова Є.С., Комлева О.С. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 червня 2023 року справу прийнято до провадження (а.с. 199-199 зворот).

На підставі рішення Вищої ради правосуддя №763/0/15-23 від 01 серпня 2023 року суддю ОСОБА_2 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 серпня 2023 року цивільна справа була розподілена колегії суддів під головуванням судді Дришлюка А.І. Ухвалою Одеського апеляційного суду 29.08.2023 справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду.

05.06.2023 представник ОСОБА_1 - адвокат Дідик С.В. подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що апеляційна скарга не спростовує наданих доказів відповідачем та не спростовує висновків суду щодо спірних правовідносин. Представник відповідача зазначила, що апелянт не довів, що відповідач, перебуваючи за межами території України в період з 28.10.2019 по 05.11.2019 здійснював транзакції по картковому рахунку та тим більше підписував кредитний договір та відповідно отримував кошти й користувався ними та передавав банківські дані будь-кому. В матеріалах справи містяться докази, зо відповідач негайно, будучи ще за кордоном, намагався повідомити банк, а прибувши в Україну відразу ще раз звернувся до банку і повідомив про шахрайські дії, однак банк на дане звернення не відреагував належним чином, як і приховав дані обставини від суду при зверненні з позовом. Доводи апелянта про те, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню картки абсолютно нічим не обґрунтовані та не доведені. Відповідач нікому не розголошував (не розкривав) ані інформацію за рахунком, ані паролі, ані ПІН-код та CVV-код, платіжна картка не була втрачена чи викрадена. Тому представник відповідача просить залишити без задоволення апеляційну скаргу (а.с. 193).

23.01.2024 від АТ «АКЦЕНТ-БАНК» надійшла доповнена апеляційна скарга на рішення від 17.02.2023 та на додаткове рішення від 31.03.2023. Апелянт зазначив, що відповідачем при звернення до суду з відзивом на позов не подавалися договір про надання правничої допомоги, акт виконаних робіт, квитанція про сплату послуг. На адресу позивача вказані докази не надходили. Також апелянт посилається на положення цивільного процесуального законодавства щодо співмірності витрат на правничу допомогу.

Одеським апеляційним судом були витребувані матеріали цивільної справи за заявою про стягнення додаткових витрат. Так, в зазначених матеріалах міститься додаткове рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 31.03.2023, яким вирішено стягнути з Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5660 грн.

Апеляційне провадження в справі було відкрито в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Оскільки за обставинами даної справи відсутні докази, що ОСОБА_1 своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера та іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що 11.12.2018 року між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № SAMABWFC9, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,8% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, та видано картку «Універсальна» з картковим рахунком № НОМЕР_1 (а.с. 5-6).

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позову за картковим рахунком за яким видано платіжну картку НОМЕР_1 , станом на 31.10.2019 заборгованість була відсутня.

Разом з тим, 03.11.2019 розмір заборгованості складав 20 662,72 грн, 04.11.2019 - 29860,72 грн, 05.11.2019 - 49 880,52 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 20.08.2020 року загальна заборгованість по наданому кредиту складала 59256,38 грн., з них: сума заборгованості по кредиту - 49479,94 грн.; сума заборгованості по процентам - 9776,44 грн (а.с. 4).

При цьому, відповідно до довідки А-Банку 11.12.2018 по картковому рахунку ОСОБА_1 був встановлений кредитний ліміт в сумі 10 000 та не змінювався впродовж до 03.11.2019. Однак, 03.11.2019 кредитний ліміт був збільшений до 30 000 грн, а вже 05.11.2019 до 50 000 грн. Станом на 29.05.2020 заборгованість складала 49 479,94 грн (а.с. 107).

Як вбачається з матеріалів справи 18.05.2019 по 13.01.2020 ОСОБА_1 перебував за межами України, що підтверджується відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 91-46097/0/15-21 від 26.11.2021 (а.с. 51).

Відповідно до інформації оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» дію SIM-карти за номером телефону НОМЕР_2 було призупинено 02.11.2019 о 18:32 та в цей же день 02.11.2019 о 18:36 год дію SIM-карти успішно відновлено. Відповідно до листа оператора скорочення переліку послуг за номером (блокування) відбулося 02.11.2019 о 18:32 за усною заявою особи, яка зателефонувала до Контакт-центру ТОВ «лайфселл» з номеру НОМЕР_3 та повідомила фахівцю Контакт-центру ідентифікуючі дані за номером НОМЕР_2 . При цьому оператор зазначив, що за даними білінгової системи у період з 19.05.2019 по 23.01.2020 послуги роумінгу за вказаним номером телефону не замовлялися. Повторна ідентифікація сім- карти здійснювалась 22.01.2020 року (а.с. 146-148).

28.11.2019 ОСОБА_1 направив електронне звернення до МВС України, в якому повідомив, що в період приблизно з 28.10.2019 по 03.11.2019 його SIM-карта за номером телефону НОМЕР_2 була заблокована. З 02.11.2019 по 05.11.2019 судно, на якому він працює, здійснювало перехід, весь цей період інтернет та мобільний зв`язок були відсутні. Коли судно зайшло в черговий порт та з`явився сигнал мобільного зв`язку, з`ясувалося, що телефон обнулився та виникла необхідність через GOOGLE аккаунт відновити інформацію. Однак, з першого разу це виявилось неможливим, оскільки був змінений пароль для входу, що насторожило ОСОБА_1 . Після відновлення паролю до аккаунту виявилось, що були змінені паролі для входу в мобільні додатки ПриватБанку, Монобанку, Ощадбанку, Альфабанку. Лише завдяки тому, що відновлення паролю в додатку АБанку не потребує використання фінансового номеру (заблокований номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_1 вдалося увійти в кабінет та виявити наявність боргу в сумі 49 652,72 грн. Як з`ясувалось, така ж ситуація була з іншими банками. Крім того, була заблокована поштова скринька, однак після її відновлення з`ясувалось, що по фінансовому номеру був отриманий кредит в сумі 5 000 грн в Дінеро. Посилаючись на здійснення шахрайських дій відносно нього, ОСОБА_1 просив розпочати кримінальне провадження по вказаним фактам (а.с. 67).

23.01.2020 відомості щодо вказаних подій були внесені до ЄРДР (а.с. 73).

В матеріалах справи містяться копії заяв ОСОБА_1 в АТ «АКЦЕНТ-БАНК», АТ «АЛЬФА-БАНК» щодо вчинення шахрайських дій з його рахунками впродовж 02.11.2019-05.11.2019 (а.с. 74-75, 76-77).

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що декількома транзакціями шляхом перевипуску SIM-карти оператора телекомунікаційного зв`язку «Лайф» НОМЕР_4 , до якої було прив`язано платіжну картку № НОМЕР_1 , а також як наслідок зламу аккаунту «GOOGLE», з цієї карти у період з 02.11.2019 по 05.11.2019 використано кредитний ліміт у розмірі 49652,72 грн.

Впродовж розгляду справи в суді першої інстанції стороною відповідача була надана копія довідки АТ «Альфа-Банк», відповідно до якої на підставі протоколу № 3 від 31.03.2020 ОСОБА_1 відшкодовано збитки внаслідок списання шахрайським шляхом (а.с. 144).

Нормативно-правове регулювання та оцінка апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

За ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем електронного платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 12 ст. 14 цього Закону користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

За п. 14 цієї статті Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 11 Розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як роз`яснив КЦС ВС в постанові від 16.08.2023 в справі № 176/1445/22: «Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

За обставинами даної справи позивач належними, достатніми та допустимими доказами не довів, що відповідач, як володілець та користувач картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції; відповідач як користувач банківської картки своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з карткового рахунку відповідача відбулося не за його волею. За обставинами даної справи відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, звернувся до банку та правоохоронних органів й повідомив про вчинення шахрайських дій щодо нього. Тому, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Наведене узгоджується з позицією КЦС ВС в постанові від 16.08.2023 в справі № 176/1445/22.

Крім того, як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 «… з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту».

Тобто, в правовому полі споживач за кредитним договором є більш слабшою стороною в порівнянні з кредитором, та відповідно потребує встановлених законом гарантій захисту її прав. Натомість, кредитор повинен дотримуватися встановлених законодавством положень та добросовісно користуватися своїми правами.

Як роз`яснив КЦС ВС в постанові від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16: «За відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин та оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції по суті спору та залишає без задоволення апеляційну скаргу на оскаржуване рішення від 17.02.2023.

Щодо доводів апелянта на оскарження додаткового рішення від 31.03.2023. Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2022 представник ОСОБА_1 - адвокат Дідик Світлана Валеріївна, подала до суду першої інстанції заяву, якою повідомила, що попередній розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, які відповідач просить стягнути з позивача. При цьому, адвокат повідомила, що докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. До вказаної заяви були надані докази направлення вказаної заяви позивачу АТ «АКЦЕНТ-БАНК» (а.с. 138-139, 140).

15.12.2020 представник АТ «АКЦЕНТ-БАНК» подав до суду заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу та заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 162). Апеляційний суд зауважує, що доводи позивача в запереченнях від 15.12.2022 та доводи скарги на додаткове рішення є тотожними.

За ч. 1 ст. 136 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. За ч. 3 цієї статті попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

17.02.2023 в справі було ухвалене рішення за відсутності учасників справи. Копія рішення на електронну адресу представника відповідача надійшла 21.03.2023 (а.с. 170).

Заява про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу надійшла до суду 27.03.2023 (а.с. в.м. 1). Направлена засобами кур`єрської доставки 21.02.2023 (а.с. в.м. 9,10).

За обставинами даної справи 22.11.2021 ОСОБА_1 та Адвокатське об`єднання «ВІ.АЙ.ДЖИ.ЛІГАЛ» в особі Дідик С.В. уклали договір № про надання правничої допомоги (а.с.в.м. 2-3).

Відповідно до додатку № 2 до договору ОСОБА_1 зобов`язався платити гонорар адвокату в сумі 2660 грн за послуги з ознайомлення з матеріалами справи № 504/2967/20, формування правової позиції щодо підстав оскарження рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17.05.2021 (а.с.а.м. 4).

Відповідно до додатку 7 до договору ОСОБА_1 зобов`язався платити гонорар адвокату в сумі 3000 грн за послуги з підготування заяви про перегляд заочного рішення від 17.05.2021, підготування заяви про витребування доказів по цій справі, участь адвоката в найближчому судовому засіданні (а.с.в.м. 5). Також адвокат надав акти приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до квитанції від 23.11.2021 та від 17.12.2021 ОСОБА_1 сплатив вказані кошти адвокату (а.с.в.м. 6).

За положеннями ч.ч. 3-6 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Оскільки представником відповідача були надані докази на підтвердження надання правничої допомоги у відповідному розмірі, відповідач сплатив грошові кошти за надання правничої допомоги адвокату, заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідає критеріям співмірності, а апелянтом не наведено обґрунтованих підстав щодо не співмірності та зменшення розміру витрат на правничу допомогу, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.

Таким чином, враховуючи обставини даної справи, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відмовляє в задоволенні апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький