КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Писаної Т.В.., Журби С.О.

при секретарі Василенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст обставин справи

У березні 2024 року Міністерство Юстиції України в особі державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої А.І. звернулось до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначило, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_5, до складу якого входять два виконавчі провадження на загальну суму заборгованості в розмірі 255 798 418,76 грн., з примусового виконання виконавчого листа № 2-184-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 18 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 70 322 350,21 грн.; виконавчого листа № 2-183-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва 26 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» заборгованості в розмірі 185 524 814,24 грн.

З дати набрання законної сили судовими рішеннями та станом на день звернення до суду з поданням, боржник суму боргу не погасив, жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання рішення суду не вчинив, що вказує на ухилення від виконання судових рішень.

Про обставини, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо) або про інші підстави, внаслідок виникнення яких боржник був позбавлений можливості скористатися правами, наданими йому Законом України «Про виконавче провадження» та які можуть бути підставою для відкладення виконавцем проведення виконавчих дій боржник не повідомив та з письмовими заявами до виконавця не звертався.

Таким чином, боржник фактично ігнорує законні вимоги державного виконавця та ухиляється від виконання судових рішень, що призвело до вжиття відносно нього заходів примусового виконання.

Оскільки судові рішення боржником не виконуються Державний виконавцем було подано до суду подання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон, скільки така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить боржника виконати свої зобов`язання за судовими рішеннями.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2024 року у задоволенні подання відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що з матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду, зокрема, матеріали справи надані суду, після постанови про прийняття державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавчого провадження від 21 квітня та 23 травня 2016 року не містять належних доказів направлення на відому адресу боржника та отримання останнім викликів до державного виконавця, відсутні докази щодо отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту та звернення стягнення на майно боржника, за відомою адресою боржника, не здійснено заходів щодо виходу державним виконавцем за місцем проживання боржника, та будь-яких заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, року Міністерство Юстиції України в особі державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої А.І. подало апеляційну скаргу.

Просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення подання щодо обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що в матеріалах виконавчого провадження № НОМЕР_5 міститься заява ОСОБА_1 про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій від 25 вересня 2023 року, що підтверджує факт його обізнаності про наявність виконавчого провадження і судового рішення.

Вважає, що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить боржника виконати свої зобов?язання за судовим рішенням, оскільки іншого дієвого механізму змусити боржника виконати рішення суду діюче законодавство не містить.

Зазначило, що боржник ОСОБА_1 є особою, якій на підставі закону, може бути відмовлено у виїзді за кордон при наявності не погашеної заборгованості.

Станом на момент звернення з поданням ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких дій направлених на виконання судового рішення та відсутні докази наявності об`єктивних причин.

Вважає, що судом першої інстанції неповно з?ясовано обставини, що мають значення для справи та передчасно прийнято рішення про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, сторони не скористалися своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні представник Міністерства юстиції України Лазарева А.І. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню враховуючи наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_5, до складу якого входить два виконавчі провадження на загальну суму заборгованості в розмірі 255 798 418,76 грн., з примусового виконання виконавчого листа № 2-184-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 18 серпня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості в розмірі 70 322 350,21 грн.; виконавчого листа № 2-183-1/10, виданого Печерським районним судом м. Києва від 26 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інвестохіллс Хеліантус» заборгованості в розмірі 185 524 814,24 грн.

Постановою державного виконавця Відділу від 17 серпня 2017 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику.

Згідно з повідомленнями Міністерства внутрішніх справ України від 31 серпня 2017 року (вих. № 31/4-610) за боржником відсутні зареєстровані транспортні засоби.

Згідно з відповіддю Головного управління Держпродспоживслужби в м. Києві з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 31 серпня 2017 року (вих. № 110/11413), трактори, самохідні шасі, самохідні сільськогосподарські, дорожньо-будівельні й меліоративні машини, сільськогосподарська техніка та інші механізми за боржником не зареєстровані.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що нерухоме майно за боржником не зареєстровано.

Постановою державного виконавця Відділу від 14 листопада 2022 року накладено арешт на кошти боржника.

Згідно з відповіддю Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку встановлено, що цінні папери та акції за боржником на праві власності відсутні.

Згідно з відомостями з банківських установ встановлено, що кошти на рахунках боржника відсутні.

Згідно відповіддю Державної прикордонної служби України, щодо перетину боржником державного кордону від 06 березня 2024 року за № 19468468, боржник перетинав кордон та володіє закордонним паспортом: серія, номер документа/ID карта: НОМЕР_1 .

Державним виконавцем у поданні зазначено, що ним вчинялись дії та вживались усі можливі заходи для реального, своєчасного ефективного виконання судових рішень, однак у зв`язку з тим, що боржник самостійно борг не сплачує, а також має можливість уникнути від його сплати шляхом виїзду за межі України, виникла необхідність у тимчасовому обмеженні права такого виїзду.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. N 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі - Закон N 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань (п. 5); якщо щодо нього подано цивільний позов до суду - до закінчення провадження у справі (п. 8).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання таких зобов`язань.

Матеріалами справи встановлено, що Постановою державного виконавця від 21.04.2016, у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року за N 606-XIV, діючим на момент відкриття провадження, було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3.

Копію постанови було направлено за місцем реєстрації боржника АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця від 23.05.2016 було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4.

Копію постанови було направлено за місцем реєстрації боржника АДРЕСА_1 .

Згідно з поясненнями ОСОБА_1 наданими при апеляційному розгляді він пояснив, що зареєстрований за адресою у АДРЕСА_1 .

У зазначеній квартирі постійно проживає його дочка. ОСОБА_1 за даною адресою зареєстрований, але не проживає. Місце його проживання Донецька область, с. Калінове, Покровського району, але доказів проживання за вказаною ним адресою суду не надав.

Відмовляючи у задоволені подання суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що з матеріалів справи не вбачається, що державним виконавцем вжито всіх можливих заходів щодо примусового виконання рішення суду.

Зокрема, матеріали справи надані суду, після відкриття виконавчих проваджень від 21 квітня та 23 травня 2016 року не містять належних доказів направлення на відому адресу боржника та отримання останнім викликів до державного виконавця.

Також, відсутні докази щодо отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження, накладення арешту та звернення стягнення на майно боржника, за відомою адресою боржника.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Згідно з п. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час відкриття проваджень) сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження.

Згідно зі п. 6 зазначеної статті боржник зобов`язаний:

- утримуватися від вчиненн дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

- надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах;

- своєчасно з`являтися за викликом державного виконавця;

- письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційного розгляду ОСОБА_1 підтвердив свою обізнаність щодо наявності боргів та виконавчих проваджень, але зазначив, що він нічого від виконавця не отримував, оскільки за адресою реєстрації не проживає.

Фактичне місце проживання та перебування боржника з його пояснень с. Калинове, Покровський район, Донецької області.

Інформації державному виконавцю щодо зміни проживання він не надавав, оскільки не згодний з рішеннями суду про стягнення з нього боргу.

Верховним Судом у постанові від 29.06.2022 у справі № 225/890/21, зроблено висновки про те, що обов`язок повідомлення приватному виконавцю зміненої адреси проживання покладається саме на боржника.

Колегія суддів враховуючи пояснення боржника, щодо його проживання та перебування в Донецькій області й не повідомлення ним про зміну свого проживання та перебування, є діями які направлені на ухилення від виконання зобов`язань за рішеннями суду.

На думку колегії суддів, що суд першої інстанції підійшов формально до розгляду подання про обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Не врахував суму боргу, відсутність у боржника майна для погашення боргу, що підтверджується певними доказами, не повідомлення виконавця про зміну свого проживання та перебування з метою уникнення від погашення боргу.

На думку колегії суддів, ухвалення судом рішення про стягнення боргу з боржника, без можливості його фактичного виконання, сприяє практиці не погашення боргів і не виконання судових рішень.

Колегія суддів вважає, що саме дії боржника (зміна місця проживання, не отримання поштової кореспонденції за місцем реєстрації) направлені на ухилення від виконання судового рішення.

З метою підвищення ефективності виконання судових рішень, колегія суддів вважає, що бездіяльність боржника робить неможливим виконання судового рішення і робить неефективними діяльність суду та судового контролю за виконанням рішень суду та роботу виконавчої служби.

Невиконання судових рішень є найпоширенішим предметом скарг проти України до Європейського суду з прав людини.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 до виконання ним зобов`язань, покладених згідно з виконавчим провадженням № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-183-1/10 від 26.11.2010 виданого Печерський районним судом м. Києва

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 376, 383, 384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 до виконання ним зобов`язань, покладених згідно з виконавчим провадженням № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-183-1/10 від 26.11.2010 виданого Печерський районним судом м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 16 серпня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана