Справа № 462/648/24 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю. Л.
Провадження № 22-ц/811/1408/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
Провадження № 22-ц/811/1540/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року та на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року, в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

в січні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила витребувати з незаконного володіння відповідача транспортний засіб марки Peugeot Partner, номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, об`єм двигуна 1560, тип - легковий пасажирський, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 , державні номерні знаки та ключі до замка запалення даного автомобіля на користь позивача шляхом їх вилучення від відповідача та передачі позивачу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що з 2005 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із братом відповідача - ОСОБА_2 . За час шлюбу подружжя набуло у власність спірний транспортний засіб. 27 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суду із позовом про розірвання шлюбу. 30 липня 2019 року між комісіонером ПП «Букавтохід» та комітентом ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 ., який діяв на підставі довіреності від 16 квітня 2018 року, укладено договір комісії № 000289 щодо продажу транспортного засобу марки Peugeot Partner, номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 . 04 травня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_3 до Єдиного реєстру довіреностей внесено запис про припинення дії довіреності від 16 квітня 2018 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 травня 2021 року визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Peugeot Partner 2009 року випуску, укладений 30 липня 2019 року між ПП «Букавтохіт» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . 09 червня 2021 року за ОСОБА_3 повторно зареєстровано право власності на спірний транспортний засіб. ОСОБА_3 є власником транспортного засобу PEUGEOT PARTNER 2009 року випуску, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року у справі № 462/6968/22 усунено ОСОБА_3 перешкоди у користуванні спірним автомобілем та встановлено порядок користування вказаним транспортним засобом. Проте, на даний час, спірний транспортний засіб знаходиться у користуванні відповідача і повертати такий ОСОБА_1 наміру немає, що порушує права позивача як власника. Просила позов задовольнити.

РішеннямЗалізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 транспортний засіб марки Peugeot Partner, номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, об`єм двигуна 1560, тип - легковий пасажирський, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 , державні номерні знаки та ключі до замка запалення даного автомобіля на користь ОСОБА_3 , шляхом їх вилучення від ОСОБА_1 та передачі ОСОБА_3 .

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у розмірі 2 228 гривень 40 копійок.

17 квітня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова ухвалив додаткове рішення, яким стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 100,00 гривень.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційні скарги, просить такі скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , та в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_3 - адвоката Горонного Ореста Олеговича про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування апеляційних скарг посилається на те, що оскаржувані рішення є незаконними та необґрунтованими, а відтак, підлягають скасуванню.

Зазначає, що при постановленні судового рішення, судом першої інстанції не було враховано, що спірний автомобіль марки Peugeot Partner, номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, об`єм двигуна 1560, тип - легковий пасажирський, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 , був придбаний в період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відтак, вважає, що такий є спільною сумісною власністю подружжя та належав у рівних частках їм. Вказаний транспортний засіб завяник придбав 30 липня 2019 року за 4 700 долларів США, які передав ОСОБА_2 . З цього приводу був оформлений договір купівлі - продажу між ПП «Букавтохіт» та ним.

Відчужуючи даний автомобіль ОСОБА_2 , діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 16 квітня 2018 року, якою ОСОБА_3 його уповноважила бути її представником з питань продажу, страхування, передачі в оренди, позички, ціни та умов на розсуд автомобіля марки Peugeot Partner, номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, об`єм двигуна 1560, тип - легковий пасажирський, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 , оскільки на той час власником цього автомобіля, згідно свідоцтва про реєстрацію, була вказана ОСОБА_3 . Згадане вище доручення від 16 квітня 2018 року позивачкою ОСОБА_3 було скасоване лише після її розлучення з ОСОБА_2 у 2020 році.

Вказує, що ним цей автомобіль був придбаний по реально існуючій на той час ціні. Бажання про придбання даного автомобіля завяник висловлював ще тоді, коли подружжя проживало однією сім`єю.

Зазначає, що він реально бажав стати власником спірного транспортного засобу та використовувати його як засіб отримання додаткового доходу. Для цього ним були зібрані кошти для придбання автомобіля, укладено договір купівлі - продажу, здійснена реєстрація транспортного засобу на його ім`я.

В подальшому, на прохання тодішнього подружжя, заявник після оформлення автомобіля на його ім`я надав цей транспортний засіб їм у тимчасове користування, передавши їм новий техпаспорт та ключі. На кінець 2019 року, на вимогу заявника повернути їх, ОСОБА_3 відмовилася повертати йому технічний паспорт (свідоцтво про реєстрацію) та ключі на автомобіля марки Peugeot Partner.

Вважає, що ОСОБА_3 намагається з використанням судової процедури завдати шкоди законним правам та інтересам заявника, уникнути необхідності повернути грошові кошти за автомобіль.

Не погоджується заявник і з стягненням з нього на користь ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5100,00 гривень, вважає такі значно завищеними, виходячи зі суті спору, роботи по наданню правничої допомоги.

Вказує, що даний спір не можна віднести до категорії «складного», оскільки у даній справі не викликалися свідки, не призначалися експертизи, не використовувався час для аналізу законодавства по даному предмету, не узгоджувалася з судовою практикою правова позиція при підготуванні позову. Зокрема, у цій справі використовувалися відомості з інших цивільних справ між тими ж сторонами, що вказувало на відсутність потреби у вивченні додаткових джерел права та затрат часу на технічну підготовку документів, тощо, відповідно обсяги робіт та обсяг часу на виконання робіт фактично зводився до складення тесту позовної заяви.

Крім того, не погоджуючись із рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року таке оскаржив ОСОБА_2 , подавши в травні 2024 року апеляційну скаргу, яка вмотивована тим, що на думку заявника, таке рішення є незаконним. Так, судом першої інстанції не враховано, що спірний автомобіль марки Peugeot Partner, номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, об`єм двигуна 1560, тип - легковий пасажирський, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 , був придбаний в період шлюбу, відтак є спільною сумісною власністю тодішнього подружжя та належав у рівних частках позивачці ОСОБА_3 та йому - ОСОБА_2 . Шлюб між ними на момент розгляду даної справи розірваний. На даний час Яворівським районним судом Львівської області розглядається цивільна справа № 944/6023/19 про поділ майна подружжя, де предметом розгляду є цей же спірний транспортний засіб.

Таким чином, розглядаючи позов ОСОБА_3 про витребування майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, з чужого незаконного володіння, суду до розгляду справи необхідно було залучити його - ОСОБА_2 , оскільки даним спором зачіпаються його права як співвласника майна. Проте, Залізничний районний суд, постановляючи рішення, вирішив питання про права і обов`язки заявника, у його відсутності.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду від 08 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким забезпечити дотримання прав ОСОБА_2 стосовно спірного майна.

11 липня 2024 року зареєстровано відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року, в якому міститься прохання відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Крім того, 11 липня 2024 року зареєстровано клопотання ОСОБА_3 про закриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 08 квітня 2024 року. Клопотання вмотивовано тим, що з врахуванням встановлених обставин у справі, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року не містять жодного судження чи/або прямо не вказує про права та обов`язки ОСОБА_2 , як співвласника майна колишнього подружжя, а відтак не заслуговують на увагу доводи апелянта про можливе порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням на час його ухвалення.

Вважає, що суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи зачіпає оскаржуване судове рішення безпосередньо права та обов`язки заявника, та лише після встановлення таких обставин вирішити питання про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що ухвалене судом першої інстанції рішення не впливає на права та обов`язки заявника, закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судами двох інстанцій встановлено такі обставини:

30 липня 2019 року між комісіонером ПП «Букавтохід» та комітентом ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 ., який діяв на підставі довіреності від 16 квітня 2018 року, укладено договір комісії № 000289 щодо продажу транспортного засобу марки Peugeot Partner, номерний знак НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 (а.с.7).

Згідно долучених до матеріалів справи документів, 16 квітня 2018 року ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 довіреність на право бути її представником з питань продажу, страхування, передачі в оренду, позичку за цінами та на умовах на розсуд представника, належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Peugeot Partner, рік випуску 2009, тип ТЗ - загальний легковий пасажирський - В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 (а.с.6).

Рішенням суду від 17 лютого 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.8).

З Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 04 травня 2020 року вбачається, що дія довіреності від 16 квітня 2018 року припинена (а.с.9).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 травня 2021 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Peugeot Partner 2009 року випуску, укладений 30 липня 2019 року між ПП «Букавтохід» в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.10-12, 17-24).

З відповіді Територіального сервісного центру МВС № 4641 Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області (філія ГСЦ МВС) від 09 червня 2021 року вбачається, що на виконання рішення Львівського апеляційного суду від 12 травня 2021 року у справі №462/1712/20, 09 червня 2021 року скасовано перереєстрацію транспортного засобу Peugeot Partner з номерним знаком НОМЕР_1 , власником якого був ОСОБА_1 . На підставі зазначеного, власником транспортного засобу Peugeot Partner НОМЕР_2 є ОСОБА_3 (а.с.14).

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , власником Peugeot Partner, рік випуску 2009, тип легковий пасажирський, VIN НОМЕР_2 , реєстраційний номер - НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , дата реєстрації ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 березня 2022 року у справі № 462/6968/21, яке постановою Львівського апеляційного суду від 08 листопада 2022 року залишено без змін, усунуто ОСОБА_3 перешкоди у користуванні транспортним засобом - автомобілем марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 . Зобов`язано ОСОБА_2 передати ОСОБА_3 дублікати ключів до автомобіля марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 . Встановлено порядок користування автомобілем почергово ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з передачею такого щомісяця (а.с.15-16).

10 квітня 2023 року старшим державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито ВП № НОМЕР_4 на виконання виконавчого листа № 462/6968/21, виданого Залізничним районним судом м. Львова (а.с.25, 26).

У ході проведення виконавчих дій у даному виконавчому провадженні ОСОБА_2 подав начальнику Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву від 08 травня 2023 року, із змісту якої вбачається, що спірний автомобіль перебуває у користуванні ОСОБА_1 .(а.с.27).

Згідно заяви ОСОБА_1 начальнику Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24 травня 2023 року, спірний автомобіль знаходиться у користуванні ОСОБА_1 та останній не повертає автомобіль, оскільки йому не повернуто кошти, які він сплатив за даний автомобіль (а.с.28).

Таким чином, встановлено, що спірний транспортний засіб вибув з володіння ОСОБА_3 без її згоди, тобто поза волею власника майна, договір купівлі - продажу спірного транспортного засобу від 30 липня 2019 року визнано недійсним, на даний час власником даного транспортного засобу є ОСОБА_3 , однак такий знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_1 , що сторонами не оспорюється.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першою та другою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Згідно з частиною першою статті 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України та пунктом 2 частини першої статті 3, статтею 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статей 317, 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно частин першої та третьої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте згодом, відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

ЦК України передбачено серед способів захисту порушених прав віндикацію та реституцію.

Віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України витребування майна власником від добросовісного набувача можливе за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Положення статті 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їх волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (статті 387 ЦК України).

При цьому, стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно)(див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

З постанови Львівського апеляційного суду від 12 травня 2021 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 29 червня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 у судовому засіданні 05 жовтня 2020 року визнав, що «йому стало відомо від рідного брата ОСОБА_2 про продаж автомобіля Пежо Партнер, 2009 року випуску на нього, однак зазначений транспортний засіб знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_2 , чого останній не заперечив».

Приписи статті 234 ЦК України регламентують, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Встановлені судами обох інстанцій обставини щодо відчуження транспортного засобу автомобіля марки Peugeot Partner, д.н.з. НОМЕР_1 , 2009 року випуску, колір білий, шасі (рама, кузов) VIN: НОМЕР_2 , свідчать про те, що такі були направлені не для мети правових наслідків виникнення, зміни, припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного переконання про наявність правових підстав, передбачених статтею 387 ЦК України, для витребування спірного майна із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Колегія суддів погоджується також із висновками суду першої інстанції щодо стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 5 100 грн. Судом першої інстанції вірно враховано характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову, значення справи для позивача, вимоги розумності і справедливості. Відповідачем таке не спростовано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є неспроможними та спростовані висновками суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Пунктом першим частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 369, 388, 656ЦК України та 382 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року і на додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року, залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич