Справа № 182/899/24
Провадження № 2/185/4496/24
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

22 серпня 2024 року суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Болдирєва У.М., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольська міська рада про встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина та визначення місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина та визначення місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком.

Позовна заява подана 16 лютого 2024 року до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачкою має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу за спільною домовленістю син залишився проживати з батьком. До теперішнього часу син фактично проживає з позивачем, відповідачка не бере участі у вихованні сина, місце її перебування невідоме.

Позивач просить:

-встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

-визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2024 року матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольська міська рада про встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина та визначення місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком передані за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

15 серпня 2024 року матеріали справи отримані Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

20 серпня 2024 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Згідно отриманої судом інформації ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_5 », її місце проживання зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 .

Як визначено статтею 318 ЦПК України, у заяві встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Позивач у позовній заяві не зазначає мети встановлення факту самостійного виховання ним неповнолітнього сина, однак згідно діючого законодавства батько, що самостійно виховує дитину, має право на отримання державної соціальної допомоги. Отже правовідносини у цій сфері мають публічний характер.

Крім того встановлення факту самостійного виховання позивачем дитини пов`язане з виконанням ним військового обов`язку, стосується проходження військової служби, реалізації ним права на відстрочку від призову на військову службу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року (справа № 362/643/21) зазначено, що військова служба є різновидом публічної, тому спори з приводу проходження військової служби, зокрема з приводу соціального захисту військовослужбовців, належать до юрисдикції адміністративних судів.

Органи військового управління Міністерство оборони України, інші центральні органи виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями, утвореними відповідно до законів України, Генеральний штаб Збройних Сил України, інші штаби, командування, управління, постійні чи тимчасово утворені органи у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, призначені для виконання функцій з управління, в межах їх компетенції, військами (силами), з`єднаннями, військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями, які належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади, а також територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, визначений статтею 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

Ураховуючи, що між позивачем та територіальним центром комплектування та соціальної підтримки може виникнути спір, пов`язаний з доведенням наявності підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації і не пов`язаний з виникненням чи реалізацією цивільних прав та обов`язків позивача, їх виникненням, існуванням та припиненням, за предметом та можливими правовими наслідками спір про встановлення факту самостійного виховання позивачем неповнолітньої дитини може стосуватися лише сфери публічно-правових відносин, тому такий спір не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Спір про встановлення факту самостійного виховання дитини пов`язаний з доведенням наявності підстав для підтвердження за позивачем певного соціально-правового статусу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги та отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Встановлення цього факту не пов`язане з будь-якими цивільними правами та обов`язками позивача, їх виникненням, існуванням та припиненням.

За предметом та можливими правовими наслідками цей спір існує у сфері публічно-правових відносин, а отже, підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як визначено частиною 4 статті 188 ЦПК України, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У позовній заяві ОСОБА_1 з вимогою про встановлення факту самостійного виховання дитини об`єднано вимогу про визначення проживання неповнолітньої дитини з батьком.

Згідно з частиною 3 статті 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку 17 років, отже він самостійно визначає місце свого проживання, тому спір між батьками про визначення його місця проживання не підлягає розгляду в суді.

Згідно з частиною 5 статті 186 ЦПК України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Нікопольська міська рада про встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина та визначення місця проживання неповнолітнього сина разом з батьком.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи про встановлення факту самостійного виховання неповнолітнього сина віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Справа про визначення місця проживання неповнолітнього сина не підлягає розгляду в суді, оскільки згідно з частиною 3 статті 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя У.М. Болдирєва