Провадження № 2/760/2961/24
Справа № 760/1715/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Зуєвич Л.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

22.01.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 18.01.2021, за підписом позивача, в якій він просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 348 000,00 грн завданої внаслідок невиплати доплат за службу в нічний час, індексації грошового забезпечення та невиплати грошового забезпечення в розмірі, що позивач одержував на день вибуття у відпустку з врахуванням стягнутих в судовому порядку доплат за службу в нічний час.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.01.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29.01.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Доводи позивача

В позові, зокрема, вказується, що позивач проходить службу в поліції з 21.12.2015 на посаді інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону (УПП в м. Черкаси) УПП в Черкаській області ДПП, в званні рядовий на посаді поліцейського з 01.03.2016 - 30.06.2016; лейтенанта поліції - з 30.06.2016.

Зазначається, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 у справі № 580/3525/19 з Департаменту патрульної поліції стягнуто: заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час на користь ОСОБА_1 у сумі 7 476,00 грн; заборгованість по індексації грошового забезпечення в сумі 2 718,85 грн; частину невиплаченого посадового окладу в сумі 280,00 грн.

При цьому, зауважується, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 580/3748/20: визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не врахування доплати за службу в нічний час для розрахунку ОСОБА_1 грошового забезпечення для обчислення виплати 2 058,00 грн на день вибуття у відпустку за періоди з 15.10.2016 до 29.10.2016, з 17.12.2016 до 31.12.2016, з 02.07.2017 до 11.07.2017, з 03.08.2017 до 12.08.2017, з 07.11.2017 до 16.11.2017, з 22.01.2018 до 31.01.2018, з 23.06.2018 до 03.07.2018; зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недонараховане та невиплачене грошове забезпечення 2 058,00 грн на день вибуття у відпустку за періоди з 15.10.2016 до 29.10.2016, з 17.12.2016 до 31.12.2016, з 02.07.2017 до 11.07.2017, з 03.08.2017 до 12.08.2017, з 07.11.2017 до 16.11.2017, з 22.01.2018 до 31.01.2018, з 23.06.2018 до 03.07.2018.

Позивач стверджує, що незаконною невиплатою вчасно грошового забезпечення за період з 01.03.2016 по 01.18.2021 йому завдано моральної шкоди в розмірі 348 000,00 грн.

При цьому, у позові зауважується, що розрахунок моральної шкоди здійснюється наступним чином: кожен місяць порушеного права позивач оцінює у розмірі мінімальної заробітної плати, яка у січні місяці 2021 року для працездатних осіб складала 6 000,00 грн, починаючи з березня 2016 року по січень 2021 минуло 58 місяців (58* 6 000 = 348 000).

Щодо правової позиції відповідача

09.03.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача ОСОБА_2 , в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю (а.с. 47-54).

У відзиві зазначається, що відповідно до наказу ДПП від 24.03.2016 за № 56 о/с позивач з 01.03.2016 перебуває на службі в патрульній поліції та наразі безпосередньо проходить службу в роті № 1 Управління патрульної поліції в Черкаській області ДПП.

Вказується, що наказом ДПП від 14.03.2019 за № 177 о/с позивач призначений на посаду інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Черкаській області та наказом НПУ від 30.06.2016 за № 443 о/с позивачу присвоєно спеціальне звання - лейтенант поліції.

У відзиві зауважується, що під час служби позивач отримував (та отримує) грошове забезпечення відповідно до наказів про граничні розміри, як і інші поліцейські, а претензій до відповідача під час несення служби починаючи з 01.03.2016 щодо оплати праці від позивача не надходило.

Як наголошується у відзиві, починаючи з листопада 2017 року відповідно до чинного законодавства, відповідачем нараховувалася індексація грошового забезпечення та з червня 2018 доплата грошового забезпечення за службу в нічний час.

Відповідач вказує, що щодо цих спірних правовідносин позивачем було подано дві позовні заяви, а саме в листопаді 2019 та у вересні 2020 було дві вимоги: про виплату заборгованості грошового забезпечення за службу в нічний час, індексацію та недонараховане грошове забезпечення на день вибуття у відпустку за визначені періоди відповідно.

У відзиві звертається увага, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду, на які посилається позивач, виконані відповідачем добровільно.

Як стверджує відповідач, після дати, яка є кінцевою датою порушення трудових прав щодо виплати заробітку і яку зазначав позивач в позовній заяві по справі № 580/3525/19, протягом 2-х років він отримував встановлене йому грошове забезпечення на рівні з іншими поліцейським та не відчував моральних страждань з даного приводу.

Відповідач акцентує, що після винесення рішення 17.01.2020 Черкаським окружним адміністративним судом у справі № 580/3525/19 пройшов ще майже 1 рік страждань, які, як зазначає позивач, він відчував від порушення його трудових прав, проте позивач з невідомих причин не подавав протягом цього року ані претензію до ДПП, ані позову до суду, що, на думку відповідача, зроблено навмисно, максимально затягуючи час, щоб намагатися отримати більшу компенсацію матеріальної шкоди.

На думку відповідача, навмисне затягування позивачем часу на подання позовних заяв з ціллю стягнути з органу державної влади більшу суму моральної шкоди стало результатом зазначення суми такої шкоди у розмірі 348 000,00 грн.

Відповідач зауважує, що з наданих позивачем відомостей вбачається, що фактично про порушення своїх трудових прав він дізнався 17.01.2020, тобто в день винесення рішення Черкаським окружним адміністративним судом у справі № 580/3525/19, яке було виконане відповідачем 24.07.2020, та враховуючи цю дату, у позивача сплив тримісячний строк на звернення до суду за ч. 1 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої він мав право звернутися з позовом про вирішення трудового спору, в даному випадку - відшкодування моральної шкоди уповноваженим органом, згідно з ст. 237-1 КЗпП України в строк до 17.04.2020.

При цьому, зі слів відповідача, те ж саме стосується дати порушення трудових прав позивача, викладених в рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 580/3748/20, де питанням трудового спору по справі було стягнення частини невиплаченого грошового забезпечення в розмірі, що позивач одержував на день вибуття у відпустку з врахуванням стягнутих в судовому порядку доплат за службу в нічний час за періоди з 15.10.2016 по 29.10.2016, з 17.12.2016 по 31.12.2016, з 02.07.2017 по 11.07.2017, з 03.08.2017 по 12.08.2017, з 07.11.2017 по 16.11.2017, з 22.01.2018 по 31.01.2018, з 23.06.2018 по 03.07.2018.

Відповідач вважає, що про стягнення в судовому порядку доплат за службу в нічний час позивач дізнався з рішення суду від 17.01.2020, та таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, тримісячний строк, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права має обраховуватися також від цієї дати та закінчився 17.04.2020.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

З витягу послужного списку особової справи лейтенанта поліції ОСОБА_1 від 26.02.2021 (а.с. 55) вбачається, що позивач з 21.12.2015 проходить службу в Управлінні патрульної поліції в Черкаській області ДПП.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17.01.2020 у справі № 580/3525/19 (а.с. 14-17), яке набрало законної сили 18.02.2020, адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення частини невиплаченого грошового забезпечення задоволено частково; стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 : заборгованість по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час в сумі 7 476,00 грн, заборгованість по індексації грошового забезпечення в сумі 2 718,85 грн, частину невиплаченого посадового окладу в сумі 280,00 грн.

На підтвердження виконання рішення суду від 17.01.2020 у справі № 580/3525/19 в сумі 10 317,73 грн, відповідачем долучено копії: відомості № 324/1 на виплату заробітної плати за липень 2020 (а.с. 56); платіжного доручення № 8447 від 23.07.2020 на суму 170 491,82 грн з призначенням платежу «1007020;2112; грошове заб. військвосл., компенсація податку з доходів фіз. осіб. за 07.2020; зг. дог. № 105Д від 01.12.2015р.» (а.с. 57); платіжного доручення № 8442 від 23.07.2020 з призначенням платежу «101;40108646;1007020;2112; військовий збір з грошового забезпеч. військовослужбовців за 07.2020 р.; 11011000» (а.с. 58); розрахункового листа за липень 2020 ОСОБА_1 (а.с. 59).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 580/3748/20 (а.с. 18-20), яке набрало законної сили 17.12.2020, позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції про стягнення коштів задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не врахування доплати за службу в нічний час для розрахунку ОСОБА_1 грошового забезпечення для обчислення виплати 2 058,00 грн на день вибуття у відпустку за періоди з 15.10.2016 до 29.10.2016, з 17.12.2016 до 31.12.2016, з 02.07.2017 до 11.07.2017, з 03.08.2017 до 12.08.2017, з 07.11.2017 до 16.11.2017, з 22.01.2018 до 31.01.2018, з 23.06.2018 до 03.07.2018; зобов`язано Департамент патрульної поліції Національної поліції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недонараховане та невиплачене грошове забезпечення 2 058,00 грн на день вибуття у відпустку за періоди з 15.10.2016 до 29.10.2016, з 17.12.2016 до 31.12.2016, з 02.07.2017 до 11.07.2017, з 03.08.2017 до 12.08.2017, з 07.11.2017 до 16.11.2017, з 22.01.2018 до 31.01.2018, з 23.06.2018 до 03.07.2018.

Відповідачем на підтвердження виконання рішення суду 16.11.2020 у справі № 580/3748/20 у розмірі 2 037,13 грн до матеріалів справи долучено копії: відомості № 13 на виплату заробітної плати за січень 2021 (а.с. 60); платіжного доручення № 189 від 26.01.2021 на суму 24 551,74 грн з призначенням платежу «1007020;2112; грошове заб. військвосл., компенсація податку з доходів фіз. осіб. за 01.2021; зг. дог. № 105Д від 01.12.2015р.» (а.с. 61); платіжного доручення № 191 від 26.01.2021 з призначенням платежу «101;40108646;1007020;2112; військовий збір з грошового забезпеч. військовослужбовців за 01.2021 р.; 11011000» (а.с. 62); розрахункового листа за січень 2021 ОСОБА_1 (а.с. 63).

До матеріалів справи також долучено копії: паспорту ОСОБА_1 (а.с. 12); довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 (а.с. 13);

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Предметом даного позову є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу протиправними діями Департаменту патрульної поліції Національної поліції щодо оплати праці.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2023 у справі № 947/10679/22 (провадження № 61-11481св22):

«Згідно з процитованою нормою права моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; така шкода виникла внаслідок порушення трудових прав з боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок з відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган) незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього становища. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості».

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за умови порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.02.2023 у справі № 295/2725/21, провадження № 61-8879св22).

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, виплатою належних грошових сум), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що до структури заробітної плати входить основна заробітна плата. Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відтак, невиплата відповідачем належних позивачу грошових сум є порушенням його прав на отримання оплати за свою працю, яка сталась з вини відповідача.

Відсутність грошових коштів позбавляє особу права на належне забезпечення своєї життєдіяльності, змінює спосіб його життя, вимагає докладати додаткові зусилля для влаштування свого побуту.

Безпідставна невиплата позивачу належних йому до сплати виплат, що відбулась з вини відповідача, тобто порушення його законних, передбачених Конституцією України прав на своєчасне отримання таких коштів (ст. 43) позбавило позивача його доходу, на який він обґрунтовано розраховував, що відповідно об`єктивно свідчить про необхідність для нього докладати додаткових зусиль для організації свого життя за відсутності таких доходів та відповідно про заподіяння моральної шкоди.

Тому такими діями відповідача, позивачу була завдана моральна шкода.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Виключенням з вказаного є лише позов про стягнення заробітної плати (ч. 2 ст. 233 КЗпП України).

Відмовити в позові через пропуск без поважних причин встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду можливо лише в разі, коли позов є обґрунтованим. У разі необґрунтованості позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити необґрунтованості позовних вимог. Строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Стаття 234 КЗпП України не пов`язує можливість поновлення пропущеного строку звернення із поданням клопотання про поновлення строку. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити причини пропуску цих строків (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.09.2023 у справі № 158/2439/22, провадження 61-7411св23).

Як вбачається з рішень судів порушення прав позивача, про які йому було відомо, мали місце в періоди з 15.10.2016 по 29.10.2016, з 17.12.2016 по 31.12.2016, з 02.07.2017 по 11.07.2017, з 03.08.2017 по 12.08.2017, з 07.11.2017 по 16.11.2017, з 22.01.2018 по 31.01.2018, з 23.06.2018 по 03.07.2018.

До суду з позовом у справі, що є предметом розгляду, позивач звернувся в січні 2021 року, тобто поза межами тримісячного строку, встановленого ч. 1 статті 233 КЗпП.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав (див., зокрема, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27.03.2024 у справі № 167/1058/20, провадження № 61-120св22).

Докази поважності причин пропуску позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України строку в матеріалах справи відсутні і позивачем суду не надані.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому у позові слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про стягнення моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич