Справа № 211/1866/24
Провадження № 2/211/1473/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Сарат Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Зоріної С.М.,

у відсутність сторін,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Лариса Вячеславівна про зняття заборони відчуження та іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сайко Ю.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Лариса Вячеславівна про зняття заборони відчуження та іпотеки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 06 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 , надалі Позивач або Позичальник, та ОСОБА_3 , надалі Відповідач або Позикодавець, було укладено договір позики, посвідчений цього ж дня Лігутою Л.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим № 5252, надалі Договір позики, відповідно до умов якого Позикодавець передав, а Позичальник отримав у власність 125 000,00 гривень, які зобов`язався повернути до 06 жовтня 2009 року та сплати проценти за користування ними на умовах і в порядку визначеному Договором позики.

В рахунок забезпечення належного виконання Позичальником зобов`язань за Договором позики, 06 жовтня 2008 року між Позивачем та Відповідачем укладено іпотечний договір, посвідчений Лігутою Л.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим № 5253, надалі Договір іпотеки, за умовами якого Позичальник передав в іпотеку власну квартиру АДРЕСА_1 , надалі Квартира.

У зв`язку з укладенням Договору іпотеки 06 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В. накладена заборона відчуження Квартири та здійснено її обтяження іпотекою.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014 року у

справі № 211/2200/13-ц, - скасоване заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 листопада 2013 року у даній справі та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на Квартиру за Договором іпотеки.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції встановив, що Позивач виконала свої грошові зобов`язання перед Відповідачем за Договором позики, а тому і підстави для звернення стягнення на Квартиру, згідно Договору іпотеки, - відсутні.

Тобто, наразі Договір позики, а відповідно і Договір іпотеки, є припиненим.

Зважаючи на вказану обставину Позивач 05 грудня 2023 року, ціннним листом з описом вкладення і оголошенною цінністю (штрихкодовий ідентифікатор № 566), скерував до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Лігути Л.В. повідомлення про припинення Договору іпотеки, в якому просив зняти заборону відчуження з майна, що складає предмет іпотеки за Договором іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ) та вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідний запис про арешт та іпотеку.

У відповідь на вказане звернення приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Л.В., листом № 389/01-16 від 23.12.2023р. проінформувала, що у неї відсутні підстави для зняття заборони відчуження та іпотеки з Квартири.

05 січня 2024 року Позивач, цінним листом з описом вкладення і оголошеною цінністю (штрихкодовий ідентифікатор № 811) та повідомленням про вручення, звернувся до Відповідача з вимогою вчинити дії пов`язанні зі зняттям заборони відчуження з майна, що складає предмет іпотеки за Договором іпотеки (квартира АДРЕСА_1 ) та вилученням з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про арешт та іпотеку.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 778, вимогу Позивача від 05 січня 2024 року, Відповідач отримав 17 січня 2024 року.

Однак, незважаючи на вказані обставини, Відповідач відмовляється зняти обтяження з Квартири в добровільному порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 370037490 від 15.03.2024р.

Таким чином, бездіяльність Відповідача у вигляді не звернення до нотаріуса стосовно зняття заборони відчуження та іпотеки з Квартири, у зв`язку з виконанням зобов`язань за Договором позики, призвела до того, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наразі міститься запис про заборону № 8029975 від 06.10.2008р. та іпотеку № 8030090 від 06.10.2008р., що у свою чергу унеможливлює право Позивача на розпорядження своєю Квартирою та свідчить про його порушення.

Просила суду визнати протиправною бездіяльність ОСОБА_3 стосовно не вчинення ним дій по зняттю заборони відчуження та іпотеки з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 та зняти заборону відчуження та іпотеку з квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , що встановлена іпотечним договором від 06 жовтня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та посвідченим Лігутою Л.В., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстровим № 5253, та у зв`язку з цим виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 8029975, а з Державного реєстру іпотек запис № 8030090.

Ухвалою суду від 26 березня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому ст. 128 ЦПК України.

Представник позивача адвокат Сайко Ю.В. до суду скерував клопотання про розгляд справи без його участі та участі позивача, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач до суду не з» явився, відзиву не надав.

Третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Лігута Л.В. письмових заперечень до суду не подала.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, згідно укладеного сторонами договору позики від 06 жовтня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 5252, ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 125000 грн. строком до 06 жовтня 2009 року з нарахуванням відсотків від залишкової суми 3%..

У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором позики ОСОБА_1 передала в іпотеку ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , про що укладено відповідний іпотечний договір, посвідчений 06 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Лігутою Л.В. за реєстровим номером № 52583.

Згідно договору іпотеки сторони оцінили предмет іпотеки в сумі 125000грн. на день укладення договору.

Частина третя статті 16 ЦК України визначає виключні випадки, за яких суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи, такої підстави для відмови у захисті цивільного права та інтересу особи, як обрання позивачем неефективного способу захисту, не містить жодна норма права. Більш того частина друга статті 16 ЦК України прямо уповноважує суд захистити цивільне право або інтерес іншим способом, окрім перелічених у цій статті, який (1) встановлений договором, (2) встановлений законом (що кореспондує частині першій статті 5 ЦПК України) чи (3) встановлений судом у визначених законом випадках (чому відповідає частина друга статті 5 ЦПК України).

Спосіб захисту, про який позивач просить суд, визначається ним у предметі позову - матеріально-правовій вимозі позивача до відповідача, щодо якої позивач звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок неодноразово викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду, а саме від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.6), від 6 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц, від 2 липня 2019 року у справі № 48/340 (пункт 6.41), від 1 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (пункт 48), від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-б (пункт 91), від 19 травня 2020 року у справі № 922/4206/19 (пункт 43), від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 88), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 75), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55)).

Застосування способу захисту має бути об`єктивно виправданим і обґрунтованим, тобто залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання, оспорення та спричинених відповідними діяннями наслідків (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17 (пункт 86).

Так, у пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Звертаючись до суду з позовом про зняти заборони відчуження та іпотеку, позивач вказував на припинення основного зобов`язання за договором позики, у зв`язку з його повним виконанням, що є наслідком припинення похідних зобов`язань від основних, передбачених, зокрема, договором іпотеки.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16, зроблено висновок, що записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном. Зняття обтяження з нерухомого майна здійснюється безпосередньо судом, який розглядає спір про припинення іпотеки, а не шляхом покладення відповідного зобов`язання на державного реєстратора.

Вказані висновки також враховані у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 161/23141/21та у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 753/8847/19 (провадження № 61-7475св22).

Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21) оцінюючи правомірність та ефективність обрано способу захисту, виходив із того, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ - є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту зазначених підстав позову є очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір». Виходячи з такого розуміння категорії «договір», вимога про визнання таким, що припинено, договору іпотеки, а також вимога про визнання такими, що припинилися правові відносини з іпотеки, є тотожними за своєю правовою природою та змістом. Тому належним способом захисту прав іпотекодавця є саме визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена, як вказав в резолютивній частині рішення суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції. У зв`язку із тим, що належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку, то відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (частина друга статті 593 ЦК України, частина третя статті 17 Закону України «Про іпотеку»).

Таким чином ефективним способом усунення позивачу перешкоди у реалізації ним, як власником права розпорядження відповідним нерухомим майном, є звернення до суду з позовом про визнання іпотеки за іпотечним договором, такою, що припинена та, як наслідок, зняття обтяження з нерухомого майна, накладеного на виконання умов іпотечного договору.

Отже, у даній справі спосіб захисту, обраний ОСОБА_1 , є неналежним, що тягне за собою відмову у задоволенні позову, оскільки неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (пункт 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц).

Виходячи з вищевикладеного, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 16, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Н. О. Сарат